Enfocar

Teoria de l'operació
Enfocament d'Ekos
Enfocament d'Ekos
Per a enfocar una imatge, Ekos necessita establir un mètode numèric per a mesurar el bo que és el vostre enfocament. És fàcil mirar una imatge i veure-la un xic desenfocada, ja que l'ull humà és molt bo en detectar-ho, però. Com ho pot saber Ekos?
El mètode més intentat i provat és el radi de semiflux (Half-Flux-Radius - HFR), el qual és una mesura de l'amplària en píxels que compta des del centre de l'estrela fins que la intensitat acumulada és la meitat del flux total de l'estrela. A mesura que vos acosteu al punt d'enfocament òptim, l'HFR es fa més xicotet, arribant fins al mínim al punt d'enfocament abans d'augmentar a mesura que comenceu a allunyar-vos de l'enfocament. L'HFR s'ha utilitzat en molts tipus diferents d'equips i ha demostrat ser estable en una gran varietat de circumstàncies.
A més de l'HFR, Ekos admet altres mesures d'enfocament, incloent una mesura HFR ajustada, FWHM, Nombre d'estreles i potència de Fourier. Es recomana començar per HFR i quan l'usuari esdevinga competent enfocant el seu equip, proveu les altres mesures.
Després que Ekos processe una imatge, seleccionarà l'estrela més brillant i començarà a mesurar el seu HFR, o seleccionarà un conjunt d'estreles que coincidisquen amb els criteris que s'han establit i calcularà un HFR mitjà. Pot seleccionar estreles automàticament, o podeu seleccionar manualment una única estrela. Es recomana permetre que Ekos seleccione un conjunt d'estreles.
Ekos permet 4 algorismes diferents d'enfocament: lineal d'1 pas, lineal, iteratiu i polinòmic. L'algorisme recomanat és el lineal d'1 pas.
Lineal d'1 pas: En l'algorisme lineal d'1 pas, Ekos establix una corba V i ajusta una corba a les dades per a trobar la solució de l'enfocament. Després, però, es mourà cap al mínim calculat. Les característiques clau inclouen:
L'algorisme compensarà el rebot de l'enfocador.
L'algorisme és ràpid, prenent 1 pas per a identificar l'enfocament òptim.
L'algorisme utilitza un ajustament de corbes més sofisticat per a assenyalar la posició òptima d'enfocament.
L'algorisme és altament configurable amb un control d'usuari sobre molts paràmetres com la mida, el nombre de passos i com tractar els valors atípics en els punts de dades.
Si l'enfocador es comporta de manera repetible, és a dir, quan se li demana anar fins a la posició X, sempre va cap a la mateixa posició, llavors serà millor utilitzar este algoritme.
Lineal: En l'algorisme lineal, Ekos fa passos cap enfora des del seu punt de partida i després es mou cap endins prenent punts de dades regulars a través del punt d'enfocament òptim i després cap endins, per a dibuixar una corba V. Llavors s'ajusta a una corba quadràtica als punts de dades i calcula el punt d'enfocament òptim. Després es mou de nou més enllà del punt d'enfocament òptim, reduïx a la meitat la mida del pas i torna a passar per un segon pas. Pareix seguir la corba des del primer pas i així trobar el mínim HFR. A causa de l'aleatorietat en els mesuraments HFR, utilitza la tolerància % per a ajudar a decidir quan ha trobat una solució. Les característiques clau inclouen:
L'algorisme compensarà el rebot de l'enfocador.
L'algorisme és lent, prenent 2 passos per a identificar un enfocament òptim.
L'algorisme utilitza un ajustament de corba per a assenyalar la posició òptima d'enfocament en el pas 1, però després utilitza el percentatge de tolerància per a intentar parar-se el més a prop possible d'este HFR en el pas 2.
L'algorisme és altament configurable amb un control d'usuari sobre molts paràmetres com la mida i el nombre de passos.
Si l'enfocador es comporta d'una manera incoherent, és a dir, quan s'ordena anar fins a la posició X i hi ha variabilitat en la posició cap a la qual va, llavors serà millor utilitzar este algoritme, ja que té una tolerància integrada per a esta variabilitat.
Iteratiu: En l'algorisme iteratiu, Ekos funciona de manera iterativa movent-se en passos discrets, inicialment decidit per la mida del pas configurable per l'usuari i més tard per la inclinació de la corba V, per a acostar-se a la posició d'enfocament òptima, on canviarà de comportament i començarà a realitzar canvis més ajustats fins a aconseguir l'enfocament òptim. El procés d'enfocament es pararà quan l'HFR es mesure dins de la tolerància configurable de l'HFR mínim enregistrat durant el procés. En altres paraules, cada vegada que el procés comence a buscar una solució dins d'un interval limitat, comprovarà si l'HFR actual es troba dins del tant per cent de diferència en comparació amb l'HFR mínim enregistrat, i si es complix esta condició, el procés d'enfocament automàtic es considerarà vàlid. El valor predeterminat s'establix en un 1% i és suficient per a la majoria de situacions. L'opció Pas especifica el nombre de marques inicials que l'enfocador s'haurà de moure. Si la imatge està greument fora d'enfocament, establirem la mida del pas alt (açò és, superior a 250). D'altra banda, si l'enfocament s'aproxima a l'enfocament òptim, establirem la mida del pas en un interval més raonable (inferior a 50). Es requerix prova i error per a trobar la millor marca inicial, però Ekos només ho farà servir per al primer moviment d'enfocament, ja que tots els moviments posteriors dependran del càlcul de la inclinació de la corba V. Les característiques principals inclouen:
L'algorisme es basa en el fet que l'enfocador té ben controlat el rebot.
L'algorisme pot ser ràpid utilitzant un nombre mínim de passos.
L'algorisme funciona en un paradigma «prou bo» per al qual es para quan l'HFR es troba dins del percentatge de tolerància del mínim percebut.
Polinòmic: En l'algorisme Polinòmic, el procés s'iniciarà en el mode Iteratiu, però una vegada que creuem a l'altre costat de la corba V (una vegada que els valors HFR comencen a augmentar de nou després de disminuir durant una estona), Ekos realitzarà un ajust de corba quadràtica per a trobar una solució que preveja la posició HFR mínima possible. Si es troba una solució vàlida, el procés d'enfocament automàtic es considerarà un èxit. Les característiques principals inclouen:
L'algorisme es basa en el fet que l'enfocador té ben controlat el rebot.
L'algorisme pot ser ràpid utilitzant un nombre mínim de passos.
L'algorisme utilitza un ajustament de corba per a assenyalar la posició òptima d'enfocament.

Grup del tren òptic
Tren òptic
Configureu el tren òptic
El grup del tren òptic mostra el tren òptic seleccionat. De manera predeterminada, este serà el tren d'obtenció d'imatges principal, però es poden seleccionar altres trens. El grup consistix en:
Tren: El tren òptic en ús en la pestanya Enfocament. Passeu el ratolí per damunt d'este camp per a una descripció més detallada del tren seleccionat.
Botó Edita: Obri el diàleg «Tren òptic» per a veure'ls i canviar-los.
Els paràmetres de l'enfocament es guarden automàticament per «Tren òptic» i, per tant, es poden configurar múltiples trens per a gestionar configuracions diferents amb paràmetres diferents.
Quan es crea un tren òptic nou, l'enfocament intentarà ajustar els paràmetres predeterminats des d'altres trens òptics similars. Els atributs que hauran de coincidir per a açò són «Enfocador» i el tipus d'instrument de visió. Si este és el primer tren per a l'enfocador i el tipus d'instrument de visió seleccionats, llavors es crearan els paràmetres predeterminats.
Es recomana utilitzar l'eina Assessor d'enfocament en els trens òptics nous per a configurar els paràmetres de manera adequada.

Grup de l'enfocador
Configureu l'enfocador
Configureu l'enfocador
S'admeten tots els enfocadors compatibles amb INDI. Es recomana utilitzar enfocadors absoluts per als millors resultats, ja que es coneix la seua posició absoluta en encendre'ls. En INDI, la posició zero de l'enfocador es produïx quan el tub es retira completament. En enfocar cap enfora, s'incrementarà la posició de l'enfocador, mentre que disminuirà quan s'enfoque cap endins. S'admeten els tipus següents d'enfocadors:
Absolut: Els enfocadors de posició absoluta com RoboFocus, MoonLite, ASI ZWO
Relatiu: Els enfocadors de posició relativa.
Basats en el temps: Els enfocadors basats en el temps sense posició de realimentació que ajusten la posició de l'enfocament movent-se durant una certa quantitat de temps.
El camp Enfocador conté l'enfocador en el tren òptic adjunt.
Per a enfocadors absoluts i relatius, la mida del pas està en unitats de marques i per a enfocadors senzills o basats en el temps, la mida del pas està en mil·lisegons. Els botons Amplia i Allunya es poden utilitzar per a moure l'enfocador segons el nombre de marques definit en el camp Mida inicial del pas en la pestanya Mecànica.
Els camps de Passos tenen 2 parts:
Passos de mà esquerra: Posició actual de l'enfocador. Açò només és una eixida i s'actualitza a mesura que l'enfocador es mou per a reflectir la posició actual.
Passos de mà dreta: Açò és una entrada i permet a l'usuari introduir una posició desitjada. Quan premeu el botó Ves fins a, l'enfocador es mourà des de la seua posició actual fins a la posició indicada en este camp.
Quan inicieu, els passos de mà esquerra mostraran la posició actual de l'enfocador. El camp passos de mà dreta està predeterminat a partir de la configuració guardada per al tren òptic. Açò és útil, per exemple, si teniu diversos trens òptics que utilitzen el mateix enfocador però que resolen en posicions diferents. En este cas, els passos de mà dreta contindran l'últim valor persistent per a este camp per al tren òptic seleccionat. Per tant, després de canviar l'equip i seleccionar el tren òptic, si l'usuari prem el botó Ves fins a, l'enfocador es mourà fins a un bon lloc per a començar a enfocar.
El botó Ves fins a la posició d'enfocament mou l'enfocador fins a la posició en el camp Passos de la dreta.
El botó Para el moviment de l'enfocador para el moviment en progrés de l'enfocador.
El botó Enfocament automàtic comença una execució d'enfocament automàtic. El botó Para s'utilitza per a parar l'execució.
El botó Captura la imatge prendrà un fotograma basat en la configuració actual en el grup Càmera i roda de filtres. El botó Inicia la captura començarà a capturar fotogrames repetidament fins quan es prema el botó Para.
Alguns dels algorismes d'enfocament intentaran fer front a que s'inicie lluny del punt d'enfocament òptim, però per a resultats previsibles, és millor començar des d'una posició aproximada d'enfocament. En la primera configuració, es pot utilitzar Inicia la captura juntament amb els botons Amplia i Allunya per a ajustar la posició d'enfocament per a minimitzar aproximadament l'HFR de les estreles en les imatges capturades. Quan la captura s'utilitza d'esta manera, el gràfic de la corba V canviarà per a mostrar una sèrie de fotogrames temporals i els seus HFR associats. Açò farà que el procés d'elaboració siga molt més fàcil de realitzar.
Si sou completament nou en l'astronomia, sempre és una bona idea familiaritzar-vos amb l'equip a plena llum del dia. Açò inclou obtindre la posició aproximada d'enfocament sobre un objecte distant. Us proporcionarà una bona posició de partida per a enfocar les estreles quan arribe la nit.

Càmera i roda de filtres
Grup de càmera i roda de filtres de l'enfocament
Grup de càmera i roda de filtres de l'enfocament
Esta secció de paràmetres tracta la configuració de la càmera i del filtre que s'emprarà durant l'enfocament.
La fila superior de controls permet establir els paràmetres de CCD.
Exp: Temps d'exposició en segons.
El botó Canvia a pantalla completa estén la finestra mostrant el fotograma d'enfocament en una finestra separada. En prémer-lo de nou, es tornarà a dins de la finestra d'enfocament.
El botó Mostra en el visor de FITS obri una finestra separada del visor de FITS per a mostrar el fotograma d'enfocament, a més del fotograma d'enfocament que es mostra dins de la finestra d'enfocament.
El botó Vídeo en directe obri la finestra emergent associada.
La fila següent de controls permet establir els paràmetres de la càmera. Seleccioneu un valor des del desplegable Agrupament i després establiu el guany de la càmera o l'ISO.
Agrupament: L'augment de l'agrupament canviarà l'escala de la imatge i donarà com a resultat píxels més brillants. En general, només val la pena agrupar per damunt d'1x1 si l'escala de la imatge se sobremostreja, on l'augment de l'escala de la imatge no conduïx a una pèrdua de resolució. Si voleu augmentar la brillantor de les estreles, proveu fent augmentar l'exposició i/o el guany. En cas de dubte, feu un agrupament d'1x1.
Guany: Establix el guany de la càmera que s'utilitza per a enfocar. El valor haurà de ser prou alt per a donar un patró estel·lar clar, però no tan alt com per a crear massa soroll que interferisca amb l'operació d'enfocament. Caldrà experimentar per a trobar un valor òptim. Si no esteu segur d'on començar a provar el guany per unitats, preneu la càmera i ajusteu-lo des d'allà.
ISO: Establix l'ISO de la càmera que s'utilitza per a enfocar. Caldrà experimentar per a trobar un valor òptim.
La tercera fila de controls tracta la Font de temperatura i el Filtre, si n'hi ha un:
TS: Seleccioneu la font de temperatura des de la llista desplegable. A davall es mostra la temperatura actual de la font de temperatura seleccionada i el canvi de temperatura entre quan es va completar l'últim enfocament automàtic reeixit i la temperatura actual. És una pràctica habitual refer l'enfocament després de canvis significatius en la temperatura que alterin el punt d'enfocament del telescopi.
Filtre: Seleccioneu el filtre que s'emprarà.
Per a començar a enfocar, probablement serà més fàcil seleccionar el filtre que permeta la quantitat de llum més gran, per exemple, el filtre Lum. Feu clic damunt de la icona de filtre per a iniciar la finestra emergent Configureu el filtre. Açò permet establir una sèrie de paràmetres per a cada filtre que s'empre durant una execució d'enfocament automàtic.
El botó Restablix restablirà el submarc d'enfocament a tot el fotograma.

Grup d'eines
Grup d'eines Enfocament
Grup d'eines Enfocament
Esta secció descriu les eines d'enfocament que hi ha disponibles.
El botó Inspector de l'aberració… comença una execució de l'Inspector de l'aberració. Es pot utilitzar el botó Para per a parar l'execució.
El botó ZCE… inicia l'eina Zona crítica d'enfocament.
El botó Assessor… inicia l'eina Assessor d'enfocament.
La casella de selecció Força un EA es pot utilitzar quan hi ha activada una seqüència a «Captura» o al «Programador». Quan es marca, s'activarà un enfocament automàtic quan finalitze el submarc actiu.

Opcions de l'enfocament
Opcions de l'enfocament
Opcions de l'enfocament
Als paràmetres per a configurar «Enfocament» s'accedix prement el botó Opcions…. Llançarà el diàleg «Opcions» amb tres subfinestres:
Configuració: és la configuració general de l'enfocament.
Processament: Els paràmetres associats amb el procés d'enfocament automàtic.
Mecànica: Els paràmetres associats amb la mecànica de l'enfocador.
Els paràmetres s'emmagatzemen per a cada tren òptic. Açò permet emmagatzemar configuracions diferents per a equips diferents. Els paràmetres s'emmagatzemaran quan es canvien, de manera que a l'inici es carregarà l'última configuració utilitzada per al «Tren òptic» seleccionat.

Configurar l'enfocament
Configureu l'enfocament
Configureu l'enfocament
Paràmetres de la secció «General»:
Selecció automàtica de l'estrela: Este paràmetre només serà rellevant si s'ha seleccionat Submarc. En este cas, si se selecciona, llavors Ekos seleccionarà l'estrela que s'utilitzarà per a l'enfocament. En cas contrari, l'usuari haurà de seleccionar manualment l'estrela utilitzant el visor de FITS.
Suspén el guiatge: Establiu esta opció per a suspendre el guiatge durant una execució d'enfocament automàtic. El propòsit d'açò és evitar que el guiatge tinga problemes amb les estreles desenfocades durant el procés d'enfocament quan, per exemple, l'instrument de visió guia s'ha adjuntat al telescopi principal utilitzant un guiatge fora de l'eix (OAG).
Fotograma fosc: Marqueu esta opció per a portar a terme una sostracció del fotograma fosc. Esta opció pot ser útil en imatges amb soroll, quan prèviament es pren un fotograma i se sostrau de la imatge enfocada abans de continuar el processament.
Si els píxels cremats causen problemes amb l'enfocament, seleccioneu Fotogrames foscos i configureu un Fotograma fosc mestre: Normal o un Mapa de defectes.
Els fotogrames foscos s'utilitzen per a l'enfocament, l'alineació i el guiatge. Per a més detalls sobre com configurar els fotogrames foscos, vegeu la característica «Biblioteca fosca» en El mòdul «Captura».
Camp complet: Seleccioneu utilitzar el camp complet de la càmera. En este mode, l'enfocament seleccionarà automàticament múltiples estreles per a utilitzar-les en una execució d'enfocament automàtic. L'alternativa a açò és Submarc.
Submarc: Seleccioneu utilitzar una estrela única per al procés d'enfocament automàtic. L'alternativa a açò és Camp complet on s'utilitzaran múltiples estreles per a l'enfocament automàtic. Depenent de l'opció Selecció automàtica de l'estrela, l'usuari o Ekos seleccionaran l'estrela.
Quadro: Establix la mida del quadro que s'utilitzarà per a delimitar l'enfocament de l'estrela en utilitzar un submarc. Augmenteu-la si hi ha estreles molt grans. Per a l'enfocament de Bahtinov, la mida del quadro es pot augmentar encara més per a tancar millor el patró de difracció de Bahtinov.
Unitats de visualització: Seleccioneu les unitats per a mostrar en la Corba V d'enfocament automàtic quan se seleccione HFR o FWHM. S'admeten Pixels i Segons d'arc.
Posicionament del guiatge: Esta opció s'utilitza conjuntament amb Suspén el guiatge. Permet que qualsevol vibració en el tren òptic s'arregle esperant este nombre de segons una vegada s'haja completat el procés d'enfocament automàtic, abans de reiniciar el guiatge.
Paràmetres de la secció «Màscara»:
Estos controls estan relacionats amb les Opcions d'emmascarament que s'utilitzaran en el mode Camp complet. L'efecte de les opcions d'emmascarament es pot veure al Visor de FITS.
Utilitza totes les estreles per a enfocar: Seleccioneu esta opció si s'han de considerar totes les estreles del camp per a enfocar.
Màscara d'anell: Esta opció proporciona dos camps d'entrada que junts definixen un dònut sobre CDV de la càmera. Les estreles que queden fora del dònut es descomptaran del processament. Establir un valor interior per damunt del 0% farà que es descarten les estreles en el centre de CDV. Açò podria ser útil per a evitar l'ús d'estreles en l'objectiu de la imatge (per exemple, una galàxia) per al seu enfocament. Establir un valor exterior per davall del 100% farà que durant l'enfocament es descarten les estreles en les vores de CDV. Açò podria ser útil si no teniu cap camp pla en la vores de CDV.
Màscara de mosaic: Es compon d'un mosaic de 3x3 amb tessel·les a partir del centre de la imatge, les seues cantons i des de les vores. Esta opció és útil si voleu inspeccionar el rendiment de l'òptica: potser ho coneixeu a partir de l'script «PixInsight Aberration Inspector». La mida de les tessel·les es pot configurar com un percentatge de l'amplària del fotograma, amb el valor espaiador especificant l'espai entre les tessel·les.
Hi ha quatre casos d'ús per a la Màscara de mosaic:
Comprovació de l'enfocament a totes les parts del sensor: La màscara permet una inspecció visual fàcil i la comparació d'estreles en el centre, cantons i vores del sensor. Açò és especialment útil per a òptiques que presenten una aberració si l'enfocament no es complix al 100%.
Correcció de la inclinació de la imatge: Els sensors especialment grans són molt sensibles a una distància i inclinació incorrectes del sensor. En estos casos, la imatge presenta aberració, especialment en els cantons de la imatge. Si tots els cantons presenten el mateix efecte, caldrà corregir la distància. Si les aberracions en els cantons diferixen, normalment serà el resultat d'un sensor inclinat.
Col·limació dels newtonians: La inspecció dels fotogrames en un estat desenfocat s'utilitza normalment per a col·limar els newtonians. Per a més detalls, vegeu, per exemple, The Photonewton Collimation Primer.
Execució de l'eina Inspector de l'aberració.
Paràmetres de l'enfocament adaptatiu:
El conjunt de controls següent es relaciona amb l'enfocament adaptatiu. La idea és mantindre el telescopi enfocat adaptant la posició de l'enfocador en funció dels canvis en les condicions ambientals sense haver de realitzar una execució completa d'enfocament automàtic. Per a més detalls, vegeu la secció Enfocament adaptatiu.
Per exemple, a mesura que canvia la temperatura durant una sessió d'obtenció d'imatges, canviarà el punt d'enfocament. Quan es prenen mostres de la temperatura entre els submarcs, serà possible calcular primer el canvi de temperatura i després convertir-lo en una quantitat de marques de moviment de l'enfocador que s'aplicaran entre els submarcs.
Per a utilitzar l'enfocament adaptatiu, cal configurar algunes dades per al vostre sistema. En particular, cal dir a Ekos quantes marques (i en quina direcció) moure l'enfocador quan canvien les condicions ambientals. Açò es tracta en la finestra emergent Configureu el filtre. La finestra emergent s'inicia fent clic damunt de la icona del filtre).
Hi ha disponibles els controls següents:
Enfocament adaptatiu: Seleccioneu esta opció per a activar l'enfocament adaptatiu.
Moviment mín.: El moviment mínim permés d'enfocament adaptatiu.
Pos. d'inici adaptativa: Marqueu-la per a permetre que l'enfocament adaptatiu calcule la posició inicial per a una execució d'enfocament automàtic. La posició inicial és l'última posició bona resolta per al filtre seleccionat, adaptada als canvis de l'entorn.
Per exemple, si la posició actual de l'enfocador és 1000, la temperatura = 4C, i si se selecciona el filtre roig (l'última posició bona de l'enfocament per al roig serà 990 a 5C i Ekos està configurat per a moure +3 Marques / °C). Llavors, si la posició d'inici adaptativa està desactivada, l'enfocament automàtic començarà a 1000. Però si està marcada, l'enfocament automàtic començarà a 990 + (5 - 4) * 3 = 993.
Esta característica és útil per a assegurar que l'enfocament automàtic comença des de prop del punt d'enfocament, el qual significarà una corba V més simètrica. És especialment útil quan es canvia entre filtres que tenen diferències grans en els punts d'enfocament.
És possible utilitzar esta característica per si mateixa sense l'enfocament adaptatiu. Senzillament marqueu la casella de selecció i deixeu les marques per grau C establides a zero. D'esta manera, la posició inicial de l'enfocament automàtic dependrà del filtre i iniciarà cada execució d'enfocament automàtic en el punt d'enfocament de l'última execució d'enfocament automàtic correcta per a este filtre.
Moviment total màx.: El moviment total màxim de l'enfocador que es permet a l'enfocament adaptatiu durant la sessió d'observació. El propòsit d'açò és com el pedal d'home mort durant l'enfocament adaptatiu en cas que es perda. Per exemple, si la font de temperatura falla i retorna lectures de temperatura roïnes mentre l'equip no està atés, açò podria resultar en un enfocament adaptatiu intentant fer moviments d'enfocament grans.
Si s'arriba fins al moviment total màxim, llavors l'Enfocament adaptatiu no estarà marcada fins que l'usuari la torne a marcar manualment.

Procés d'enfocament
Procés d'enfocament
Procés d'enfocament
Paràmetres del procés d'enfocament:
Detecció: Seleccioneu l'algorisme per a la detecció d'estreles. Cada algorisme té els seus punts forts i febleses. Es recomana utilitzar SEP, a menys que feu un ús especialitzat. Hi ha disponibles els següents:
SEP: Extracció de font i fotometria construïda en la biblioteca. Este és el valor predeterminat.
Centroide: Un mètode d'extracció basat en estimar la massa de l'estrela al voltant dels pics dels senyals.
Degradat: Un model d'extracció de font única basat en el filtre Sobel.
Llindar: Un algorisme de detecció de font única basat en els valors dels píxels.
Bahtinov: Este mètode de detecció es pot utilitzar quan s'utilitza una màscara de Bahtinov per a enfocar. Primer preneu una imatge, després seleccioneu l'estrela en la qual enfocar. Es prendrà una imatge nova i s'analitzarà el patró de difracció. Es mostraran tres línies en el patró de difracció que mostraran com de bé es reconeix el patró i quant de bé està enfocada la imatge. Quan no es reconega bé el patró, es podrà ajustar el paràmetre Nombre de files: per a millorar el reconeixement. La línia amb els cercles a cada extrem és un indicador ampliat per a l'enfocament. Com més curta siga la línia, millor enfocada estarà la imatge.
Perfil SEP: Si l'algorisme de detecció d'estreles s'establix a SEP, llavors trieu un perfil de paràmetres que s'utilitzarà amb l'algorisme. Es recomana el següent:
1-Focus-Default: per a instruments de visió que no tenen una obstrucció central com un refractor.
1-Focus-Default-Donut: per a instruments de visió que tenen una obstrucció central com un Newtonià, SCT, RASA, Ritchey-Chrétien,
Algorisme: Seleccioneu l'algorisme per al procés d'enfocament automàtic:
Lineal d'1 pas: Este és l'algorisme recomanat. En este algorisme, Ekos establix una corba V i ajusta una corba a les dades per a trobar la solució de l'enfocament. Després, mou fins a la solució calculada.
Este algorisme permet el tipus de corba quadràtica d'estil més antic, així com el Solucionador de Levenberg-Marquardt nou per a corbes hiperbòliques i parabòliques. També ponderarà els punts de dades en el procés d'ajust de la corba si s'ha marcat Utilitza les ponderacions i s'executarà un procés de perfeccionament si se selecciona Refina l'ajust de la corba.
Lineal: Este algorisme construïx una corba V amb aproximadament Múltiples passos enfora a cada costat del mínim. Una vegada construïda la corba V, s'ajustarà a una equació quadràtica a la corba (forma parabòlica) i s'utilitzarà per a calcular la posició de l'enfocador donant l'HFR mínim. Una vegada identificat el mínim, es realitzarà un segon pas reduint a la meitat la mida del pas, recreant la corba des del primer pas. Intentarà parar-se dins de la Tolerància de l'HFR mínim calculat durant el primer pas.
Iteratiu: Moveu l'enfocador per passos discrets inicialment decidits per la mida del pas. Una vegada es calcule una inclinació de la corba, es calcularan altres mides de pas fins arribar a una solució òptima. L'algorisme es pararà quan l'HFR mesurat es trobe dins de la tolerància de l'HFR mínim registrat en el procediment.
Polinomi: S'inicia amb el mètode iteratiu. En creuar cap a l'altre costat de la corba V, es calcularan els coeficients d'ajust polinomial, juntament amb la possible solució mínima. Este algorisme pot ser més ràpid que un enfocament purament iteratiu, donat un bon conjunt de dades.
Ajust de la corba: El tipus de corba que s'ajusta als punts de dades.
Hipèrbola: Ajusta una hipèrbola utilitzant un algorisme de mínims quadrats no lineals subministrat per la GSL (GNU Science Library). Per a més detalls, vegeu el Solucionador de Levenberg-Marquardt.
Esta és l'opció recomanada.
Paràbola: Ajusta una paràbola utilitzant un algorisme de mínims quadrats no lineals subministrat per la GSL (GNU Science Library). Per a més detalls, vegeu el Solucionador de Levenberg-Marquardt.
Quadràtica: Utilitza una equació quadràtica utilitzant un algorisme de mínims quadrats d'estil lineal subministrat per la GSL (GNU Science Library). Esta és, de fet, una corba parabòlica.
Ja no es recomana utilitzar esta corba.
Mesura: Seleccioneu la mesura que s'utilitzarà en el procés d'enfocament. Hi ha disponibles les següents:
HFR: «Half Flux Radius» o radi de semiflux és la mesura recomanada. Quan es detecta una estrela, Ekos calcularà l'HFR de l'estrela. Este és el radi d'un cercle imaginari, centrat en el centre de l'estrela, que engloba la meitat del flux total de l'estrela.
El punt de millor enfocament correspon a l'HFR mínim.
HFR ajustada: Esta característica utilitza un càlcul HFR ajustat a la brillantor per a tindre en compte el fet que l'HFR de les estreles més brillants és més gran que el de les estreles més xicotetes.
L'algorisme ajusta el valor de l'HFR mesurat, normalment cap amunt, de manera que l'HFR obtingut pel mètode HFR ajustada serà més alt que els valors HFR mesurats. Açò no significa que estiguen empitjorant els resultats mitjançant l'ús de l'HFR ajustada, senzillament que la mesura és diferent.
Quan s'utilitza esta mesura, és habitual obtindre barres d'error més xicotetes en els punts de dades quan s'ha seleccionat Utilitza les ponderacions.
El punt de millor enfocament correspon a l'HFR ajustada mínima.
FWHM: Esta característica s'ajusta a una superfície gaussiana per a cada estrela i que s'utilitza per a calcular el semimàxim d'amplària completa (FWHM) de l'estrela. La FWHM és l'amplària d'un cercle (o el·lipse) centrat en el centre de l'estrela arribant fins a la vora de l'estrela a la meitat de la seua intensitat màxima.
El punt de millor enfocament correspon a la FWHM mínima.
S'espera que la FWHM siga aproximadament el doble de l'HFR d'una estrela.
Nombre d'estreles: Esta característica calcula el nombre d'estreles en la imatge i utilitza este nombre com a mesura d'enfocament. La idea és que a mesura que ens acostem a l'enfocament, es poden detectar més estreles.
L'avantatge d'esta mesura és que és molt simple i no requerix algorismes per a calcular les HFR o FWHM.
El punt de millor enfocament es correspon amb un nombre màxim d'estreles.
Fourier: Es pren una transformada de Fourier de la imatge i calcula la potència de la imatge en l'espai de freqüència. La hipòtesi és que per a una imatge astronòmica d'estreles i fons, les estreles seran gaussianes. Davall una transformada de Fourier, una gaussiana es transforma en una altra gaussiana; però les estreles més amples es transformaran en gaussianes més estretes en l'espai de freqüència, i viceversa. Per tant, en l'enfocament, el resum del contingut en l'espai de freqüència, el qual és en efecte una mesura de potència, serà un màxim.
Açò seguix la idea principal suggerida per en Tan i en Schulz en el seu document: A Fourier method for the determination of focus for telescopes with stars (Un mètode de Fourier per a la determinació de l'enfocament dels telescopis amb les estreles). Cal tindre en compte que este document fa altres suggeriments de processament més enllà de la idea d'utilitzar transformacions de Fourier que no s'inclouen a Ekos.
Este és un mètode relativament nou en la comunitat astronòmica, i no requerix la detecció d'estreles. En Tan i en Schulz informen de bons resultats amb telescopis d'aficionats i professionals.
PSF: Si la mesura està establida a FWHM, llavors es podrà seleccionar el giny PSF per a ajustar una superfície a l'estrela. Actualment només s'admet Gaussià.
Utilitza les ponderacions: Esta és una opció experimental només disponible amb l'algorisme d'enfocament lineal d'1 pas i els ajustos de corba Hipèrbola i Paràbola. Requerix que se seleccione el Camp complet. L'opció calcularà la desviació estàndard de la Mesura de les estreles i utilitza el quadrat d'esta (matemàticament la variància) com a ponderació en el procés d'ajust de la corba. L'avantatge d'açò és que els punts de dades amb dades menys fiables i, per tant, les desviacions estàndard HFR més grans tindran menys pes que els punts de dades més fiables. Si no es marca esta opció, i per a totes les altres coincidències de corba on no es permet l'opció, tots els punts de dades tindran el mateix pes en el procés d'ajust de la corba.
La desviació estàndard es dibuixa en la corba V per a cada punt de dades com una barra d'error.
Es recomana marcar esta opció.
Per a més detalls, vegeu el Solucionador de Levenberg-Marquardt.
Límit R²: Esta és una opció només disponible amb l'algorisme d'enfocament lineal d'1 pas i els ajustos de corba Hipèrbola i Paràbola. Com a part de l'algorisme lineal d'1 pas, es calcula el grau en què la corba s'ajusta als punts de dades, o coeficient de determinació, R². Esta opció permet definir un valor mínim acceptable de R² que es compara amb el valor obtingut del procés d'ajust de la corba. Si no s'ha aconseguit el valor mínim, es tornarà a executar l'enfocament automàtic. Només es realitzarà una reexecució i, fins i tot si el mínim R² no s'ha complert la segona vegada, l'execució de l'enfocament automàtic encara es considerarà reeixida.
Experimenteu per a trobar un valor adequat, però un bon punt de partida seria 0,8 o 0,9
Refina l'ajust de la corba: Esta opció només estarà disponible amb l'algorisme d'enfocament lineal d'1 pas i els ajustos de corba d'hipèrbola i paràbola. Si està marcada, llavors al final de l'agranat dels punts de dades, Ekos ajustarà una corba i mesurarà la R². A continuació, aplicarà el criteri de Peirce basat en la metodologia de Gould per a la identificació de valors atípics. Vegeu el Criteri de Peirce per a més detalls incloent el document original de Peirce i el document de Gould als quals es fa referència en les notes. Si el criteri de Peirce detecta 1 o més valors atípics, llavors s'intentarà un altre ajust de la corba amb els valors atípics eliminats. De nou es calcularà la R² i es compararà amb l'ajust original de la corba R². Si la R² és millor, llavors s'utilitzarà l'última execució, si no, s'utilitzarà l'ajust de la corba original (amb els valors atípics inclosos).
Els valors atípics estan clarament marcats en la corba V amb una X a través del punt de dades.
Es recomana marcar esta opció.
Mitjana superior: Nombre de fotogrames que s'han de capturar a cada punt de dades. Normalment és assenyat començar amb 1 però augmentar-lo resultarà en un procés de mitjana per a la mesura d'estreles seleccionada.
Mitjana de la comprovació HFR: Idea pareixent a Mitjana superior, però en este cas és el punt de dades de la comprovació HFR, del qual es fa la mitjana sobre el nombre de fotogrames seleccionat. A més, si l'Algoritme és «Lineal d'1 pas», també es fa una mitjana de l'últim punt de dades d'una execució d'enfocament automàtic, el qual és el punt de dades enfocat, en este nombre de fotogrames. Establiu un valor d'1 per a començar. Açò es podrà augmentar si hi ha problemes amb l'execució de l'enfocament automàtic de la comprovació HFR que s'activa per punts de dades perifèrics quan s'executa la comprovació de l'HFR.
Reductor de dònuts: Esta és una característica experimental i s'ha d'utilitzar amb precaució. La intenció del reductor de dònuts és millorar l'enfocament dels telescopis amb obstruccions centrals que creen estreles en forma de dònut quan es desenfoquen, , Newtonians, SCT, RASA, Ritchey-Chrétien,
Reductor de dònuts només estarà disponible per a «Lineal d'1 pas», camins de «Fix» i «Barreja ZCE», ajustos de la corba en «Hipèrbola» i «Paràbola», així com mesures de l'enfocament de: HFR, HFR ajustada i FWHM.
Quan es marca Reductor de dònuts, l'ajustament de la corba intermitent se suspendrà i només s'activarà al final de l'agranat de l'enfocament. Açò permet que el reductor de dònuts processe millor els punts de dades de la vora que es puguen veure afectats pels dònuts.
Hi ha disponibles les subopcions següents a Reductor de dònuts:
Dilatació x del temps: Esta característica escala el temps d'exposició durant l'enfocament automàtic a partir del valor introduït al camp Exposició: per als punts de dades més allunyats de l'enfocament. Els punts de dades propers a l'enfocament es prenen amb una exposició sense escala. Per exemple, si l'enfocament està configurat amb una Exposició: de 2 s i una Dilatació x del temps s'establix a 4, aleshores quan l'enfocament automàtic es desplace per a prendre el seu primer punt de dades, s'utilitzarà una Exposició: de 2 s * 4 = 8 s. En cada punt de dades successiu, l'exposició es reduirà a 2 segons al voltant del punt d'enfocament òptim. A mesura que l'enfocador es moga fins a l'enfocament, l'exposició s'escalarà fins als 8 segons per a l'últim punt de dades.
L'objectiu d'esta característica és fer augmentar la brillantor dels punts de dades desenfocats que seran més tènues que els punts de dades enfocats i, per tant, més difícil que la detecció d'estreles es resolga a partir del soroll de fons.
Rebuig dels valors atípics: Este és un factor per a escalar l'agressivitat de l'algoritme quan es marca Refina l'ajust de la corba. Com més alt siga el valor, més valors atípics seran exclosos del procés d'ajustament de la corba. El valor predeterminat és 0,2.
Explora per a la posició inicial: Marqueu esta opció perquè l'enfocament explore al voltant de la posició actual per a trobar una posició d'enfocament òptima aproximada. El propòsit d'açò és assegurar-se que l'enfocament automàtic s'inicia prop de la posició d'enfocament. Hi ha disponibles les subopcions següents:
Nombre de punts de dades: El nombre de punts de dades que s'utilitzaran a cada exploració. 5 és un bon punt per a començar.
Mida x del pas inicial: Un factor multiplicatiu que s'aplica a la Mida del pas inicial per a utilitzar-lo a «Explora» per a la «Posició inicial». El valor predeterminat és 1,0.
Si la Detecció: està establida a «Llindar», llavors estarà disponible el camp addicional següent:
Llindar: Conté un valor del percentatge que s'utilitza per a la detecció d'estreles emprant l'algorisme de detecció del llindar. Feu-lo augmentar per a restringir el centre a nuclis brillants. Feu-lo disminuir per a incloure les estreles difuses.
Si la Detecció: està establida a «Bahtinov», llavors hi haurà disponibles els ginys addicionals següents:
Nombre de files: El nombre de línies mostrades en la pantalla quan s'utilitza una màscara Bahtinov.
Sigma: La sigma del difuminat gaussià aplicat a la imatge abans d'aplicar la detecció de la vora de Bahtinov.
Mida del nucli: La mida del nucli del difuminat gaussià aplicat a la imatge abans d'aplicar la detecció de les vores de Bahtinov.
Si l'Algorisme: està establit com a «Lineal» o «Iteratiu», llavors estarà disponible el giny addicional següent:
Tolerància: El valor de percentatge de la tolerància s'utilitza per a ajudar a decidir quan es pararà el procés d'enfocament automàtic. Durant el procés d'enfocament automàtic, es registren els valors HFR i una vegada que l'enfocador es troba a prop d'una posició òptima, es començaran a mesurar HFR enfront de l'HFR mínim registrat en la sessió i es pararà quan un valor HFR mesurat es trobe dins del tant per cent de diferència de l'HFR mínim registrat. Feu-lo disminuir per a restringir el radi de la solució òptima del punt d'enfocament. Feu-lo augmentar per a expandir el radi de la solució.
Establir el valor de tolerància massa baix pot resultar en un bucle repetitiu i, probablement, provocaria un procés fallit d'enfocament automàtic.

Mecànica de l'enfocament
Mecànica de l'enfocament
Mecànica de l'enfocament
Paràmetres de la mecànica de l'enfocament:
Camí: Especifica la manera en què l'enfocament automàtic «caminarà» cap endins a través del seu agranat per a produir la corba V a partir de la qual es calcularà la solució de l'enfocament.
Hi ha disponibles els següents:
Clàssic: Esta és la configuració recomanada. L'agranat cap endins seguix una sèrie de passos de mida igual (Mida inicial del pas:). L'algorisme inclourà la lògica per a determinar quan es pararà, fent que el nombre exacte de passos siga impredictible però serà aproximadament 2 * (Múltiples passos enfora:) + 1.
Este camí és tolerant a les fallades d'ajustament de la corba en l'últim pas, on es farà un pas més i intentarà resoldre de nou. També és una mica tolerant a no iniciar-se a prop de l'enfocament, per la qual cosa és una bona elecció per a l'execució inicial de l'enfocament automàtic.
A causa de la «tolerància» d'este camí cap a una configuració que no és perfecta, és una opció conservadora, però comporta passos addicionals i, per tant, temps addicional en el procés d'enfocament automàtic.
Passos fixos: Esta característica està disponible amb l'algorisme lineal d'1 pas. És molt similar a «Clàssic» però s'utilitza per a controlar el nombre total de passos fets.
Este algorisme és més predictible que el «Clàssic», ja que pren un nombre definit de passos (per tant, serà més ràpid), però és menys tolerant amb els problemes d'ajust de la corba en l'últim punt de dades i s'ha d'iniciar a prop de l'enfocament.
Quan se selecciona, el Múltiples passos enfora: se substituïx per Passos fixos:
Mecànica de l'enfocament
Mecànica de l'enfocament
Barreja ZCE: Esta característica està disponible en l'algorisme lineal d'1 pas. És una variació dels «Passos fixos», de manera que els comentaris sobre este camí també són aplicables ací.
La diferència entre «Barreja ZCE» i «Passos fixos» és que prop del centre de l'agranat (el qual hauria d'estar al voltant de la Zona crítica d'enfocament (ZCE)) l'algoritme prendrà passos de la meitat de la mida especificada.
Posicionament de l'enfocador: El nombre de segons que s'ha d'esperar, després de moure l'enfocador, abans de començar la captura següent. El propòsit és evitar que qualsevol vibració en el tren òptic afecte el fotograma següent.
Mida del pas inicial: Establix la mida del pas que s'utilitzarà per a diversos algorismes d'enfocament. Per a enfocadors absoluts i relatius, este serà el nombre de marques. Per als enfocadors basats en temporitzadors, este serà el nombre de mil·lisegons.
Múltiples passos enfora: Utilitzat pels algorismes d'enfocament lineal i lineal d'1 pas en el camí Clàssic, este paràmetre especifica el nombre inicial de passos cap enfora que l'enfocador prendrà al començament d'una execució d'enfocament automàtic.
Nombre de passos: Utilitzat per l'algorisme lineal d'1 pas en els camins Passos fixos i Barreja ZCE, este paràmetre especifica el nombre total de passos que prendrà l'enfocador per a crear la corba V en una execució de l'enfocament automàtic.
Recorregut màx.: Posa límits en el nombre de viatges des de la posició actual de l'enfocador que permeten els algorismes d'enfocament automàtic. El propòsit és protegir l'enfocador de viatjar massa lluny i danyar-se potencialment a si mateix. D'altra banda, el valor haurà de ser prou gran per a facilitar un moviment suficient de l'enfocador permetent que l'enfocament automàtic s'execute per complet.
Mida màx. del pas: Utilitzada per l'algorisme iteratiu per a limitar la mida màxima del pas que es pot utilitzar.
Compensació de rebot del controlador: Vegeu la secció sobre el Rebot.
Hi ha 2 esquemes que es poden utilitzar:
Establiu la Compensació de rebot del controlador: a 0 per a desactivar-la i gestionar el rebot en un altre lloc.
Establiu la Compensació de rebot del controlador: més gran que 0 per a utilitzar-la en el controlador del dispositiu. Cal tindre en compte que este camp només es podrà editar si el controlador del dispositiu admet el rebot.
Este és el mateix camp de dades que es mostra en el quadro de control d'INDI per al dispositiu enfocador. Es pot establir en qualsevol lloc.
EA excessiu: Vegeu la secció sobre el Rebot.
Hi ha 2 esquemes que es poden utilitzar:
Establiu l'EA excessiu a 0 per a desactivar-lo i gestionar el rebot en un altre lloc.
Establiu l'EA excessiu més gran que 0 perquè el mòdul «Enfocament» gestione el rebot.
Retard de l'EA excessiva: Retard entre la finalització del moviment cap enfora d'una sobreexploració i el moviment cap endins. En general, la majoria dels enfocadors funcionen bé sense retard.
Temps d'espera de la captura: La quantitat de temps en segons que s'esperarà fins que es reba una imatge capturada abans de declarar l'exhauriment. Açò només s'hauria d'activar si hi ha problemes amb la càmera durant el procés d'enfocament, de manera que establiu un valor prou alt per a que no es produïsca durant una operació normal.
Temps d'espera del moviment: La quantitat de temps en segons que s'ha d'esperar fins que l'enfocador es moga cap a la posició sol·licitada abans de declarar l'exhauriment. Açò només s'hauria d'activar si hi ha problemes amb l'enfocador durant el procés d'enfocament, de manera que establiu un valor prou alt que no es produïsca durant l'operativa normal.

Zona crítica d'enfocament (ZCE)
ZCE de l'enfocament
ZCE de l'enfocament
Paràmetres de la ZCE de l'enfocament:
Algorisme: Especifica l'algorisme de Zona crítica d'enfocament (ZCE). El propòsit és calcular la ZCE per a l'equip adjuntat al tren òptic. No és necessari utilitzar esta característica per a enfocar correctament, però proporciona informació útil si es configura correctament.
Requerix alguns coneixements per a configurar-la correctament. Hi ha molta informació disponible a Internet.
La idea del diàleg ZCE és que comença amb les dades del tren òptic utilitzat en la pestanya Enfocament i les utilitza per a calcular la ZCE. L'usuari pot ajustar els paràmetres per a fer escenaris «què passa si» per a veure com afecta a la ZCE. Fent clic en el botó Restablix al TO es restabliran els paràmetres ajustats als valors del tren òptic.
Si Visualització està marcada, llavors es dibuixarà la ZCE en la corba V després que l'enfocament automàtic es complete correctament.
Mecànica de l'enfocament
Mecànica de l'enfocament
Cal especificar el paràmetre Mida del pas, el qual s'especifica en micres, fins a quin punt una marca mourà el pla focal. Per als refractors, normalment hi ha una relació d'1 a 1 entre el moviment de l'enfocador, el qual mou el mecanisme del tub de dibuix del telescopi i el moviment del pla focal. Per a altres tipus de telescopis, és probable que la relació siga més complexa. Per a obtindre esta informació, consulteu els detalls del telescopi i del fabricant.
Estan disponibles els algorismes següents:
Clàssic: Esta és la configuració recomanada. L'equació utilitzada es mostra a la part superior dreta del diàleg i és l'equació que es veu més habitualment en Internet. L'equació prové sd'un tractament d'òptica lineal que utilitza el Disc Airy i se sap que té limitacions. Per esta raó inclou un factor de «tolerància» que l'usuari pot ajustar. Per exemple, en l'article «In Perfect Focus» de Don Goldman i Barry Megdal a «Sky & Telescope 2010» suggerixen establir-lo a t=1/3.
Front d'ona: L'equació utilitzada es mostra a la part superior dreta del diàleg. L'equació prové d'un enfocament de front d'ona a la ZCE. De nou, té limitacions i de nou, per esta raó inclou un factor de «tolerància» que que l'usuari pot ajustar.
Mecànica de l'enfocament
Mecànica de l'enfocament
Gold: Este mètode es basa en el treball realitzat per Gold Astro i que es presenta ací.
Mecànica de l'enfocament
Mecànica de l'enfocament
Tolerància: És utilitzat pels algorismes «Clàssic» i «Front d'ona» i és un factor d'escala entre 0 i 1.
Per als algorismes «Clàssic», «Goldman» i «Megdal» se suggerix 1/3.
Per a l'algorisme «Front d'ona», algú ha suggerit 1/3 o fins i tot 1/10.
Tolerància (τ): És utilitzada per l'algorisme «Gold» i és una tolerància de l'enfocament com a percentatge de la visió total. El lloc web Gold suggerix d'un 3 fins al 5% per a un bon enfocador o un 1 fins al 2% per a un enfocador de màxima qualitat. Per a més detalls, vegeu el lloc web Gold Astro.
Pantalla: Marqueu esta casella per a mostrar la ZCE calculada en la corba V després d'una execució d'enfocament automàtic correcta. Es mostrarà com un bigot groc.
Restablix al TO: Premeu este botó per a restablir qualsevol paràmetre als seus valors predeterminats a partir del «Tren òptic» connectat.
Longitud d'ona (λ): Esta és la longitud d'ona de la llum que s'utilitzarà. El valor predeterminat prové del filtre utilitzat actualment. Recordeu configurar-lo en Configureu el filtre per als vostres filtres.
Apertura (A): Esta és l'apertura del telescopi en mm. El valor predeterminat prové del tren òptic connectat.
Relació focal (f): Esta és la relació focal del telescopi. El valor predeterminat prové del tren òptic connectat.
FWHM (θ): És utilitzada per l'algorisme «Gold» i és la visió total. Esta és la contribució combinada del límit de difracció del telescopi i la visió astronòmica. El lloc web Gold Astro descriu com podeu aproximar el total una vegada tingueu els valors de les contribucions individuals.
ZCE: És la ZCE calculada en micres i en marques.
Mida del pas: L'ha d'introduir l'usuari (ja que Ekos no la pot calcular). Relaciona fins a quin punt mourà 1 marca el pla focal, en micres.
Per a un refractor, esta és la distància que es mou la tracció del tub quan l'enfocador es mou 1 marca. És possible que pugueu obtindre este valor a partir de les especificacions del vostre enfocador (quantes marques per a una volta completa de l'enfocador) i el pas de rosca de la tracció del tub del vostre telescopi juntament amb qualsevol engranatge implicat.
De manera alternativa, podeu mesurar fins a quin punt el tub es mou d'extrem a extrem (teniu cura de no forçar-lo) amb un joc de peus de rei o un regle. En restar la posició «interior» més llunyana (en marques) de la posició «exterior» més llunyana (en marques) tindreu quantes marques s'ha mogut la distància que heu mesurat. A partir d'ací podreu calcular la distància en micres que mou una sola marca el tub.
Altres tipus de telescopis tindran altres maneres d'ajustar el pla focal, per exemple, movent els espills primaris o secundaris. Haureu d'obtindre la mida del pas en la documentació del vostre equip o trobar com mesurar-la d'una manera coherent amb la descrita anteriorment.
ZCE de la càmera: La mida dels píxels de la càmera adjuntada a través del tren òptic pot tindre un efecte limitant en la ZCE. Per tant, es calcula una ZCE equivalent per a la càmera adjunta assumint un límit de Nyquist 2*.
ZCE final: És el més gran de les ZCE calculades utilitzant l'algorisme seleccionat per al paràmetre especificat i la ZCE de la càmera:. És el valor de visualització i, en efecte, és la ZCE del vostre equip.

Assessor d'enfocament
Assessor d'enfocament
Assessor d'enfocament
Este és el diàleg «Assessor» de l'enfocament. És una característica per a ajudar amb la gestió dels paràmetres de l'enfocament.
El propòsit de l'«Assessor» de l'enfocament és ajudar les persones que malden per a utilitzar el mòdul «Enfocament» dins d'Ekos. El mòdul «Enfocament» és ric en característiques i té molts paràmetres que necessiten ser establits de manera coherent per a aconseguir bons resultats. L'«Assessor» de l'enfocament està dissenyat per a ajudar a la configuració bàsica dels paràmetres que haurien d'aconseguir l'enfocament. No està dissenyat per a aconseguir el millor enfocament possible per al vostre equip. Haureu d'experimentar amb la configuració per a aconseguir-ho. Però proporciona un lloc per a començar amb esta experimentació.
Per tant, l'«Assessor» de l'enfocament està dirigit als usuaris amb menys experiència.
Si l'«Assessor» de l'enfocament no pareix donar bons resultats en la vostra configuració, perquè no inicieu un debat en el fòrum perquè es puga millorar i que done millors resultats en el futur. D'esta manera, amb el temps es farà que siga més útil.
Quan feu clic en l«Assessor de l'enfocament», s'elaboraran una sèrie de recomanacions de paràmetres basades en el «Tren òptic» que esteu utilitzant a «Enfocament».
En la part superior del diàleg es mostra informació sobre el «Tren òptic» connectat. A continuació, es mostren 6 línies relacionades amb diversos conjunts de paràmetres utilitzats en l'enfocament. A cada línia hi ha una casella de selecció per a actualitzar els camps d'enfocament associats amb les recomanacions de l'assessor d'enfocament.
Els paràmetres d'enfocament es dividixen en els grups següents:
Mida del pas: És és la mida suggerida del pas d'enfocament que s'utilitzarà. Este és un paràmetre crítica. Està predeterminat des del diàleg «Zona crítica d'enfocament (ZCE)» si sabeu com configurar-lo. De manera alternativa, si coneixeu un valor raonable per al vostre equip a partir d'altres fonts, podeu introduir-lo.
Paràmetres de la càmera i la roda de filtres: Establix els paràmetres en la secció CCD i roda de filtres de la pantalla d'enfocament. En passar el ratolí per damunt d'esta etiqueta, veureu en el consell d'eina quins valors recomana l'«Assessor» de l'enfocament.
Paràmetres de la «Configuració»: Establix els paràmetres a Paràmetres d'enfocament. En passar el ratolí per damunt d'esta etiqueta, veureu en el consell d'eina quins valors recomana l'«Assessor de l'enfocament».
Paràmetres del processament: Establix els paràmetres a Procés de l'enfocament. En passar el ratolí per damunt d'esta etiqueta, veureu en el consell d'eina quins valors recomana l'«Assessor de l'enfocament».
Paràmetres de la mecànica: Establix els paràmetres a Mecànica de l'enfocament. En passar el ratolí per damunt d'esta etiqueta, veureu en el consell d'eina quins valors recomana l'«Assessor de l'enfocament».
Paràmetres del SEP: Establix el perfil de paràmetres del SEP adequat per al tipus d'instrument de visió adjunt al «Tren òptic» seleccionat. Si passeu el ratolí per damunt d'esta etiqueta, veureu en el consell d'eina quins valors recomana l'«Assessor d'enfocament».
Ajuda: Premeu este botó per a obtindre ajuda sobre l'ús de l'«Assessor» de l'enfocament.
Actualitza els paràmetres: Premeu este botó per a acceptar les recomanacions de l'«Assessor» de l'enfocament i actualitzar els paràmetres d'enfocament on està marcada la casella de selecció associada Actualitza.

Configurar el filtre
Cua de filtres
Cua de filtres
Feu clic damunt de la icona de filtre des de Captura o Enfocament per a obrir el diàleg Configureu el filtre. Esta finestra emergent permet a l'usuari configurar les dades associades amb cada filtre, i s'utilitza per a diverses funcions dins del sistema.
L'enfocament amb filtres diferents es pot fer de tres maneres dins d'Ekos.
Enfocament automàtic directe: Quan la captura canvia a este filtre, és possible tornar a enfocar automàticament amb este filtre. L'exposició que s'utilitzarà per al filtre seleccionat es pren des del camp Exposició. Esta permet, per exemple, que els filtres de banda estreta utilitzen una exposició més llarga que els filtres de banda ampla durant l'enfocament automàtic.
Marqueu Enfocament automàtic per a utilitzar el filtre d'esta manera.
Enfocament automàtic en Bloqueja el filtre: És possible especificar un bloqueig de filtre que s'utilitzarà quan es requerisca enfocar amb este filtre. Per exemple, si s'utilitza un filtre Ha i es requerix una execució d'enfocament automàtic, serà possible executar l'enfocament automàtic utilitzant el filtre Lum i després, quan es complete, ajustar la posició de l'enfocament amb un valor de desplaçament corresponent a la diferència d'enfocament predeterminada entre els filtres Lum i Ha (100 marques en este exemple). Açò és útil quan, per exemple, és difícil enfocar directament amb alguns filtres sense temps d'exposició excessivament llargs. Cal tindre en compte que esta aproximació de filtre bloquejat també es pot utilitzar en el mòdul «Alinea» sempre que es realitza una captura per a astrometria.
Per a utilitzar un filtre d'esta manera, marqueu Enfocament automàtic, especifiqueu Bloqueja el filtre que s'utilitzarà i assegureu-vos que s'han establit els desplaçaments per a este filtre, així com Bloqueja el filtre.
Utilitzar els desplaçaments: Es possible utilitzar els desplaçaments dels filtres per a ajustar l'enfocament en canviar entre els filtres, sense executar l'enfocament automàtic. Açò requerix una mica de treball de configuració amb antelació, però té l'avantatge de reduir el nombre d'execucions d'enfocament automàtic i, per tant, reduir el temps dedicat a este.
Per tal d'utilitzar esta característica, cal elaborar la posició relativa de l'enfocament entre tots els filtres per als quals voleu utilitzar esta característica. Per exemple, si Lum i Roig tenen la mateixa posició d'enfocament (són parafocals), però el Verd enfoca 300 marques més enllà de Lum (o Roig), llavors configureu els desplaçaments de Lum, Roig i Verd com 0, 0, 300 com es mostra més amunt. Si es crea una seqüència per a prendre 10 submarcs de Lum, després 10 de Roig, després 10 de Verd, després al començament, ja que Lum té l'Enfocament automàtic marcat, s'executarà un enfocament automàtic a Lum i els 10 submarcs presos. La captura canviarà el filtre al Roig. Com que el Roig té l'Enfocament automàtic sense marcar, no es produirà cap enfocament automàtic i Ekos mirarà els desplaçaments entre Roig i Lum. En este cas 0 - 0 = 0. Per tant, l'enfocador no es mourà i la captura prendrà 10 submarcs de Roig. Llavors la captura canviarà de Roig a Verd. De nou, Verd té Enfocament automàtic sense marcar, no es produirà cap enfocament automàtic i Ekos mirarà els desplaçaments entre Verd i Roig. En este cas 300 - 0 = 300. Per tant, l'enfocament ajustarà la posició d'enfocament en +300 (mourà l'enfocador 300 marques). La captura prendrà 10 submarcs verds.
Per a utilitzar un filtre d'esta manera, desmarqueu Enfocament automàtic i assegureu-vos que s'han establit els desplaçaments per a este filtre i tots els altres filtres que puguen precedir-lo en una seqüència.
Els desplaçaments es poden fer executant l'enfocament automàtic amb filtres diferents i calculant manualment els desplaçaments relatius i introduint-los a dins de la taula o utilitzant l'eina Construcció dels desplaçaments.
Configureu les opcions de cada filtre en la taula:
Filtre: Nom del filtre.
Exposició: Establix el temps d'exposició (en segons) utilitzat quan es realitza l'enfocament automàtic amb este filtre. De manera predeterminada, està establida a 1 segon.
Desplaçament: Establix desplaçaments relatius. Ekos ordenarà un canvi en el desplaçament de l'enfocament si hi ha una diferència entre els desplaçaments actuals i els filtres de l'objectiu. Per exemple, tenint en compte els valors de la imatge d'exemple, si el filtre actual està establit a Roig i el següent a Verd, Ekos ordenarà a l'enfocador que faça un «Enfoca endins» en +300 marques. Els desplaçaments positius de l'enfocament relatiu denoten «Enfoca enfora», mentre els valors negatius denoten «Enfoca endins».
Enfocament automàtic: Marqueu esta opció per a portar a terme un enfocament automàtic sempre que el filtre es canvie a este.
Bloqueja el filtre: Establix quin filtre s'ha d'establir i bloquejar en realitzar l'enfocament automàtic per a este filtre. «--» no indica cap bloqueig de filtre. No es permet que el filtre següent tinga més d'1 profunditat, , Roig no es podrà bloquejar a Blau, el qual està bloquejat a Verd. Un filtre no es pot bloquejar a si mateix.
Última solució d'EA: L'última posició correcta de l'enfocament automàtic. Durant l'operativa normal, Ekos actualitzarà automàticament este camp.
Temp. (°C) de l'últim EA: La temperatura de l'última solució d'EA. Durant l'operativa normal, Ekos actualitzarà automàticament este camp.
Alt. (°Alt) de l'últim EA: L'altitud de l'última solució d'EA. Durant l'operativa normal, Ekos actualitzarà automàticament este camp.
Marques / °C: El nombre de marques que es mourà l'enfocador quan la temperatura canvii en 1°C. Per exemple, si s'ha de moure l'enfocament cap enfora 5 marques quan la temperatura augmente en 1°C, establiu este camp a 5. Si l'enfocament s'ha de moure 5 marques cap endins quan la temperatura augmente en 1°C, establiu este camp a -5.
Marques / °Alt: El nombre de marques que es mourà l'enfocador quan l'altitud canvii en 1°Alt. Per exemple, si s'ha de moure l'enfocament cap enfora 0,5 marques quan la temperatura augmente en 1°C, establiu este camp a 0,5. Si l'enfocament s'ha de moure 5 marques cap endins quan la temperatura augmente en 1°C, establiu este camp a -0,5.
Longitud d'ona: El centre de la banda de pas del filtre en nanòmetres. Açò s'utilitza en alguns càlculs de la Zona crítica d'enfocament (ZCE) durant l'enfocament.
A més de la taula de dades, hi ha disponibles els controls següents a la part inferior de la finestra emergent:
Construcció dels desplaçaments: Premeu el botó Construcció dels desplaçaments per a iniciar la finestra emergent Construcció dels desplaçaments.
Captura fotogrames plans amb el mateix enfocament que els de llum: Quan se selecciona, els fotogrames plans es prendran en la posició de l'enfocador Última solució d'EA.
Posem un exemple. Si tenim una seqüència de captura que comença amb Lum -> Roig -> Verd -> Blau -> Sii -> Ha -> Oiii utilitzant la configuració en la finestra emergent Configureu el filtre:
Lum: Este filtre està configurat inicialment per a l'enfocament automàtic, de manera que es realitza una execució d'enfocament automàtic i després s'executa la seqüència Lum.
Roig: Este filtre no està configurat per a l'enfocament automàtic i té un desplaçament de 0. Per tant, quan s'inicie la seqüència del roig, no hi haurà cap execució d'enfocament automàtic i el desplaçament relatiu entre Lum i Roig és de 0, de manera que l'enfocador no es mourà.
Verd: Este filtre no està configurat per a l'enfocament automàtic i té un desplaçament de 300. Per tant, quan s'inicie la seqüència del verd, no hi haurà cap execució d'enfocament automàtic i el desplaçament relatiu entre el Roig i el Verd és de 300 - 0 = +300, de manera que l'enfocador es mourà 300 cap enfora.
Blau: Este filtre no està configurat per a l'enfocament automàtic i té un desplaçament de 0. Per tant, quan s'inicie la seqüència del blau, no hi haurà cap execució d'enfocament automàtic i el desplaçament relatiu entre el Verd i el Blau és de 0 - 300 = -300, de manera que l'enfocador es mourà 300 cap endins.
Sii: Este filtre està configurat per a l'enfocament automàtic, està bloquejat a Lum i té un desplaçament de 0. Per tant, quan s'inicie la seqüència Sii, hi haurà una execució d'enfocament automàtic sobre Lum i el desplaçament relatiu entre Lum i Sii és de 0 - 0 = 0, de manera que l'enfocador es mourà cap a la solució de l'execució d'enfocament automàtic de Lum.
Ha: Este filtre està configurat per a l'enfocament automàtic, està bloquejat a Lum i té un desplaçament de 100. Per tant, quan s'inicie la seqüència Ha, hi haurà una execució d'enfocament automàtic sobre Lum i el desplaçament relatiu entre Lum i Ha és de 100 - 0 = +100, de manera que l'enfocador es mourà cap a la solució de l'execució d'enfocament automàtic de Lum i 100 cap enfora.
Oiii: El filtre Oiii està configurat per a l'enfocament automàtic, està bloquejat a Lum i té un desplaçament de -100. Per tant, quan s'inicie la seqüència Oiii, hi haurà una execució d'enfocament automàtic sobre Lum i el desplaçament relatiu entre Lum i Oiii és -100 - 0 = -100, de manera que l'enfocador es mourà cap a la solució de l'execució d'enfocament automàtic de Lum i 100 cap endins.

Construir els desplaçaments
Construcció de desplaçaments dels filtres
Construcció de desplaçaments dels filtres
Feu clic en el botó Construcció dels desplaçaments de la finestra emergent Configureu el filtre per a iniciar l'eina Construcció dels desplaçaments. Els desplaçaments del filtre es poden introduir manualment a dins de la taula en la finestra emergent Configureu el filtre o es pot utilitzar esta eina per a ajudar a crear-los.
Nota: Esta utilitat no s'haurà d'executar durant una sessió d'obtenció d'imatges, ja que mentre s'està executant pren el control exclusiu del procés d'enfocament.
Per a començar, configureu els paràmetres de cada filtre en la taula de la finestra emergent Configureu el filtre i després llanceu la Construcció de desplaçaments dels filtres. La finestra emergent s'obrirà amb una taula de dades amb les columnes següents:
Filtre: El nom del filtre. El primer filtre té un «*» després del nom, «Lum *» en l'exemple anterior. Açò vol dir que Lum és el filtre de referència amb el qual es mesuraran els desplaçaments dels altres filtres. Feu doble clic en un altre nom de filtre per a fer que siga el de referència.
Desplaçament: El desplaçament actual.
Bloqueja el filtre: El bloqueig del filtre actual.
Nom. d'execucions d'enfocament: El nombre d'enfocaments que s'executaran per a este filtre. El valor predeterminat és 5. Per a excloure un filtre del procés, establiu este camp a zero. Cal tindre en compte que el filtre de referència almenys haurà de tindre 1 execució.
Quan s'haja configurat el Nom. d'execucions d'enfocament premeu el botó Executa per a iniciar el procés automàtic.
Premeu el botó Para per a parar el procés en qualsevol moment.
Alterneu la casella de selecció Adapta el focus en qualsevol punt del procés per a canviar entre els resultats mesurats per l'enfocament automàtic i els resultats després d'aplicar els ajustaments de l'enfocament adaptatiu. Per a més detalls sobre què és l'enfocament adaptatiu, vegeu la secció Enfocament adaptatiu.
Posem un exemple on tenim 7 filtres: Lum, Roig, Verd, Blau, Sii, Ha i Oiii. El 8è sòcol en la roda de filtres està marcat com a Blanc. El procés ha completat 5 execucions per a tots els filtres, 0 pel blanc (excloent efectivament el blanc del procés). En este cas s'han creat 8 columnes addicionals en la taula.
Construcció de desplaçaments dels filtres
Construcció de desplaçaments dels filtres
Execució de l'EA d'1 a 5: El Nom. d'execucions d'enfocament màxim seleccionat per l'usuari és 5, de manera que s'han creat 5 columnes, 1 per a cada solució de l'execució de l'enfocament automàtic.
Mitjana: La mitjana de les solucions de l'enfocament automàtic.
Desplaçament nou: El desplaçament calculat a partir del filtre Lum. P. ex., per al Sii 36731 - 36743 = -12
Guarda: Seleccioneu-la per a guardar el desplaçament d'este filtre quan es prema el botó Guarda. El valor predeterminat és seleccionar estes caselles, però desseleccionar-les permet ignorar un valor mentre es guarden els valors dels altres filtres.
En esta etapa, es recomana revisar les execucions de l'enfocament automàtic per a assegurar-se que totes són bones. Per exemple, suposem que no estem satisfets amb la 2a execució de l'enfocament automàtic sobre Oiii. En este cas podríem:
Editar l'execució 2 de l'enfocament automàtic i establir el valor que vulgueu.
Editar la columna Desplaçament nou i establir el valor directament (obviant la lògica per a calcular-lo).
Descartar l'execució 2 de l'enfocament automàtic establint el valor a 0 (vegeu davall). En este cas, la mitjana i el desplaçament nou per a Oiii es tornarà a calcular basant-se en les execucions 1, 3, 4 i 5 de l'enfocament automàtic. En l'exemple següent es calculen i es mostren la mitjana nova i els desplaçaments nous.
Construcció de desplaçaments dels filtres
Construcció de desplaçaments dels filtres
Després de revisar els resultats, l'usuari pot prémer:
Guarda: Tots els filtres on s'han seleccionat amb la casella de selecció Guarda tindran el valor de desplaçament nou guardat en els desplaçaments dels filtres per a utilitzar-lo durant la propera sessió d'obtenció d'imatges.
Tanca: L'eina Construcció de desplaçaments dels filtres es tancarà sense guardar cap dada.
Si se selecciona la casella Enfocament adaptatiu, les execucions de l'enfocament automàtic s'actualitzaran per a l'enfocament adaptatiu. Per a més detalls sobre la teoria de l'enfocament adaptatiu, vegeu la secció d'enfocament adaptatiu. La primera execució de l'enfocament automàtic (en este exemple execució 1 sobre Lum) és la base per a les adaptacions. Per tant, la temperatura i l'altitud de l'execució 1 de l'enfocament automàtic sobre Lum s'utilitzaran com a base per a totes les altres execucions i les dades s'adaptaran al que hauria estat la solució de l'enfocament automàtic, si s'haguera executat a la temperatura i altitud de l'execució 1 de l'enfocament automàtic sobre Lum.
En este exemple, l'enfocament adaptatiu està configurat per als ajustaments de l'altitud en el filtre roig només a Configureu el filtre. Per tant, els valors adaptats a l'execució de l'enfocament automàtic seran els mateixos que els valors sense adaptar per a tots els altres filtres.
Construcció de desplaçaments dels filtres
Construcció de desplaçaments dels filtres
Si passeu el ratolí per damunt d'una execució d'enfocament automàtic, es mostrarà un consell d'eina d'explicació de l'enfocament adaptatiu. En l'exemple, es passa el ratolí per damunt de l'execució 1 de l'enfocament automàtic sobre Roig. La 1a fila de l'explicació mostra el resultat de l'enfocament automàtic mesurat d'esta execució (36683), les adaptacions per a la temperatura (0,0 C) i l'altitud (0,2 graus). La segona fila mostra les adaptacions: 206 en total, 0 temperatura, 205,9 altitud. La tercera fila mostra la posició adaptada de 36889.
L'usuari pot canviar entre enfocament adaptatiu o els valors en brut. Els valors que es mostren en la quadrícula seran els que es guardaran.
Ací hi ha alguns consells per a utilitzar esta utilitat:
Comenceu assegurant-vos que l'àrea del cel on esteu executant la construcció de desplaçaments dels filtres treballa bé per a l'enfocament automàtic. Si s'apunta alt en el cel, es dispararà a través de menys atmosfera amb estreles més xicotetes i més estretes. Assegureu-vos que hi ha prou estreles en el fotograma. Eviteu la inversió del meridià durant el procés. Feu un seguiment de la mateixa àrea durant el procés, de manera que cada execució utilitze més o menys el mateix conjunt d'estreles. Tot i que la facilitat per a utilitzar l'enfocament adaptatiu està disponible per a que s'ajuste als canvis ambientals com la temperatura i l'altitud, intenteu minimitzar estos canvis durant la seua execució seleccionant na àrea apropiada del cel.
Assegureu-vos que el vostre equip estiga en equilibri tèrmic abans de començar. Calculeu aproximadament quant de temps tardarà la utilitat, el qual és el nombre total d'execucions de l'EA * el temps per a una única execució. Intenteu assegurar-vos que les condicions es mantingen tan coherents com siga possible durant este temps, , hi ha prou temps abans de l'alba, la lluna no afectarà l'enfocament d'algunes imatges més que d'altres, l'objectiu no es pondrà per davall de l'horitzó durant el procés,
Configureu la utilitat per a un nombre d'execucions d'enfocament (5 és un bon començament), el filtre de referència (, Lum) i la configuració de l'Enfocament adaptatiu. Executeu la utilitat fins finalitzar.
Reviseu els resultats. Per a cada filtre, reviseu cada execució de l'enfocament automàtic buscant valors atípics. Per a cada valor atípic, decidiu què fer, , eliminar el processament establint-lo a 0. Si hi ha filtres per als quals no vos satisfan els resultats, desseleccioneu la casella de selecció Guarda per a estos filtres.
Quan esteu satisfet, premeu Guarda per a guardar els desplaçaments dels filtres a la Configuració dels filtres per a un ús futur.

Visualitzar l'enfocament
Visualització de l'enfocament
Visualització de l'enfocament
La pantalla d'enfocament mostra una finestra del visor de FITS en el fotograma pres durant el procés d'enfocament. Si s'ha seleccionat Màscara d'anell, es dibuixarà la màscara damunt de la imatge. Totes les estreles detectades per Ekos en funció dels paràmetres seleccionats, tenen el seu valor HFR al costat de l'estrela associada (excepte que Mesura s'establisca a FWHM).
Si s'ha seleccionat Màscara de mosaic, el visor de FITS mostrarà la quadrícula 3x3 de mosaic en el centre, les vores i els costats tal com es configura en les seues opcions.
Mosaic de visualització de l'enfocament
Mosaic de visualització de l'enfocament
La finestra admet les opcions següents del visor de FITS (en la part superior de la finestra):
Amplia i Allunya.
Zoom predeterminat i Zoom fins que ajuste.
Alterna l'estirament: Activa o desactiva l'estirament de la pantalla.
Canvia els punts de mira: Activa o desactiva el punt de mira.
Canvia les línies de la quadrícula: Activa o desactiva les línies de la quadrícula de píxels.
Mostra o oculta les estreles: Activa o desactiva la detecció d'estreles.
Veure el perfil d'una estrela: Inicia el diàleg «Visualització del perfil d'una estrela».

Corba V
Corba V de l'enfocament
Corba V de l'enfocament
La corba V mostra la posició de l'enfocador (eix X) contra la mesura de l'enfocament, p. ex., el radi del semiflux (HFR) (eix Y). Cada punt de dades es dibuixa en el gràfic i es representa per un cercle amb un nombre que representa el punt de dades. Quants punts de dades es prenen i com es mourà l'enfocador està determinat pels paràmetres escollits.
Per a determinats algorismes, Ekos també dibuixarà una corba de millor ajust a través dels punts de dades. Si s'ha seleccionat Utilitza les ponderacions, llavors les barres d'error indicaran en cada punt de dades que es corresponen a la desviació estàndard en el valor mesurat.
Les unitats de l'eix Y depenen de la mesura seleccionada de l'enfocament. Per exemple, per a l'HFR, l'eix Y estarà en píxels o en segons d'arc depenent com s'establisquen les Unitats de visualització:.
Si s'ha seleccionat Refina l'ajust de la corba, l'enfocament comprovarà i exclourà potencialment els punts de dades atípics. En este cas s'exclouran els punts de dades 1, 5 i 7.
A davall de la corba V es mostren diversos paràmetres:
HFR: Mostra l'HFR de l'estrela per al punt de dades més recent, si és rellevant.
FWHM: Mostra la FWHM de l'estrela per al punt de dades més recent.
Estreles: El nombre d'estreles utilitzades per al punt de dades més recent.
Iteració: El nombre de punts de dades presos fins ara.
Perfil relatiu…: Invoca el missatge emergent del Perfil relatiu.
Neteja les dades: Reinicia el gràfic de la Corba V netejant les dades mostrades.
Ací hi ha una corba V quan la mesura s'establix a HFR ajustada:
HFR ajustada de la corba V
HFR ajustada de la corba V de l'enfocament
Ací hi ha una corba V quan la mesura s'establix a FWHM:
FWHM de la corba V
FWHM de la corba V de l'enfocament
Ací hi ha una corba V quan la mesura s'establix a Nombre d'estreles. En este cas s'ha seleccionat la casella de selecció ZCE (Zona crítica d'enfocament) de la Pantalla, de manera que també es mostrarà la ZCE:
Nombre d'estreles de la corba V
Nombre d'estreles de la corba V de l'enfocament
Ací hi ha una corba V quan la mesura s'establix a Fourier:
Fourier de la corba V
Fourier de la corba V de l'enfocament
Quan es captura, el format del gràfic canviarà a una «sèrie de temps», on l'eix horitzontal indicarà el número del fotograma. Açò vos ajudarà en el procés de captura, ja que podreu veure com canvia la mesura, en este cas l'HFR, entre els fotogrames.
Açò és molt útil, per exemple, quan s'intenta aconseguir un enfocament aproximat del sistema abans d'iniciar una execució d'enfocament automàtic. En este cas, s'iniciarà la captura i s'utilitzaran els botons d'entrada i d'eixida per a ajustar l'enfocament i l'efecte en la corba V observada.
Corba V com a sèries temporals
Sèries temporals de la corba V de l'enfocament

Perfil relatiu
Perfil relatiu de l'enfocament
Perfil relatiu de l'enfocament
El perfil relatiu és un gràfic que mostra els valors HFR relatius representats entre si. Els valors HFR inferiors corresponen a les formes més estretes i viceversa. La corba roja sòlida és el perfil del valor HFR actual, mentre que la corba verda amb punts és per al valor HFR anterior. Finalment, la corba magenta indica el primer HFR mesurat. Açò permet jutjar si el rendiment del procés d'enfocament automàtic ha millorat la qualitat de l'enfocament relatiu.

Com configurar per a executar un enfocament automàtic
Els paràmetres exactes que funcionen millor per a una configuració astronòmica donada han de ser elaborats per l'usuari mitjançant la prova i l'error. Un bon lloc per a començar és la secció Assessor d'enfocament. Executeu l'assessor d'enfocament i accepteu les seues recomanacions. Utilitza l'algorisme lineal d'1 pas:
Configura el rebot. Per a més detalls, vegeu la secció Rebot.
Mida inicial del pas. Este és un paràmetre crítica. Potser teniu una idea d'altres persones amb una configuració similar. Si no és així, podeu intentar configurar-la des de la Zona crítica d'enfocament (ZCE) del vostre equip. Per a més detalls, vegeu la secció ZCE.
Comenceu a prop de l'enfocament buscant l'enfocament manualment. Utilitzeu l'opció Inicia la captura i ajusteu-lo manualment per a obtindre un enfocament aproximat.
Assegureu-vos de trobar prou estreles. Augmentar l'exposició normalment farà que es troben més estreles (però fa que el procés d'enfocament siga més llarg).
Executa l'enfocament automàtic. Este és el tipus de corba V que busqueu:
Corba d'enfocament bona
Corba d'enfocament bona
En contraposició, la imatge següent mostra una Mida del pas inicial que s'ha establit massa baixa. L'HFR varia entre 0,78 i 0,72. El qual dona un màxim / mínim just per damunt d'1. L'altra pista que açò és una configuració deficient, és que l'interval de la barra d'errors és molt gran en comparació amb el moviment HFR, el qual vol dir que el solucionador de corbes està dibuixant una corba a través de molt soroll, i significa que els resultats no seran gaire precisos.
Corba d'enfocament roïna
Corba d'enfocament roïna

Rebot de l'enfocador
El rebot en la configuració de l'enfocador es deu a una combinació del rebot en el mateix enfocador electrònic (p. ex., en el mecanisme de l'engranatge), en la unió de l'enfocador electrònic amb el tub del telescopi i en el mecanisme del tub del telescopi. Així, cada configuració tindrà la seua pròpia característica de rebot, fins i tot si s'utilitza el mateix enfocador.
És important tindre una estratègia clara per a fer front al rebot i configurar adequadament l'enfocament per a l'estratègia triada. El millor és gestionar el rebot en un sol lloc per a evitar conflictes. Si bé és possible gestionar el rebot en múltiples llocs (açò ho hem fet amb èxit), en general no es recomana perquè pot provocar conflictes entre els components de programari i l'enfocador.
Hi ha diverses maneres de mesurar el rebot en marques. Consulteu la documentació del vostre enfocador o utilitzeu Internet, inclòs el fòrum d'INDI.
Hi ha diverses coses a tindre en compte a l'hora d'esbrinar com tractar el rebot:
Sense rebot: Si teniu la sort de tindre una configuració sense rebot, llavors tindria sentit desactivar (establir a zero) la Compensació de rebot del controlador: i l'EA excessiu:.
Rebot gestionat per l'enfocador: Si l'enfocador té la capacitat de gestionar el rebot per si mateix, podeu utilitzar esta característica i desactivar (establir a zero) la Compensació de rebot del controlador: i EA excessiu:. De manera alternativa, si és possible, podeu desactivar la funcionalitat de rebot de l'enfocador i utilitzar el «Controlador del dispositiu» o l'«EA excessiu» per a gestionar el rebot.
Rebot gestionat pel controlador del dispositiu: Si el controlador del dispositiu té la capacitat de gestionar el rebot per si mateix, podreu utilitzar esta característica i desactivar (establir a zero) l'EA excessiu:. De manera alternativa, si és possible, podreu desactivar la funcionalitat de rebot del controlador del dispositiu i establir l'EA excessiu:.
Per a saber si el controlador del dispositiu admet la compensació del rebot, seleccioneu el camp Compensació de rebot del controlador. Si el camp està habilitat i podeu establir valors, és que el controlador admet la compensació del rebot. Si està inhabilitada, és que no l'admet.
EA excessiu: El mòdul Enfocament pot gestionar el rebot propi escanejant els moviments cap a fora pel valor en este camp. Per exemple, si s'establix a 40, llavors quan l'enfocament moga l'enfocador cap a fora, ho farà com un procés de 2 passos. En primer lloc, mourà l'enfocador 40 marques més enllà d'on vol anar i en segon lloc, tornarà cap arrere 40 marques.
El seu avantatge és que no necessitareu conéixer exactament el rebot, només cal que el configureu >= rebot. Així, per exemple, si mesureu el rebot al voltant de 60 marques, podreu establir-lo a 80.
També és útil quan el rebot no és predictible amb exactitud. Per exemple, si la mesura del rebot proporciona valors lleugerament diferents, , 61, 60 i 59 marques, llavors utilitzant esta opció es podrà neutralitzar de manera efectiva esta inconsistència. Si utilitzeu Rebot de l'enfocador, probablement hauríeu de fer una mitjana de les lectures i establireu el valor a 60. A vegades, açò absorbirà correctament tot el rebot, altres serà una mica curt i de vegades es corregirà de més.
Tots els moviments de l'enfocador gestionats per l'enfocament tindran aplicat l'EA excessiu, incloent pas cap enfora, ves fins a, les execucions d'enfocament automàtic, els moviments de l'enfocament adaptatiu i prendre fotogrames foscos a la mateixa posició que els de llum.

Enfocament adaptatiu
Enfocament adaptatiu
Enfocament adaptatiu
Ekos admet el concepte de l'enfocament adaptatiu (EA). Sense, un pla d'obtenció d'imatges típic començaria amb una execució d'enfocament automàtic, després una seqüència de submarcs, després una execució d'enfocament automàtic, Les execucions de l'enfocament automàtic es desencadenarien per una sèrie de factors com el temps, el canvi de filtre, el canvi de temperatura, Bàsicament, a mesura que s'executa una seqüència, els submarcs s'estan allunyant lleugerament de l'enfocament òptim fins que un llindar (, un canvi de temperatura) desencadena una execució d'enfocament automàtic.
La idea de l'EA és ajustar l'enfocament a mesura que canvien els factors ambientals per a intentar aproximar cada submarc el més possible a l'enfocament òptim. De manera ideal, l'efecte de l'enfocament adaptatiu és com realitzar una execució de l'enfocament automàtic abans de cada submarc, però sense la sobrecàrrega de fer-la realment.
L'EA funciona com a complement dels diversos activadors per a l'enfocament automàtic que ara estan disponibles a Ekos. Per tant, no és necessari canviar els activadors quan es comença a utilitzar. De fet, al començament, no es recomana relaxar les condicions. No obstant açò, amb el temps, a mesura que cresca la confiança en l'EA, serà possible fer menys enfocament automàtic (i per tant, més obtenció d'imatges). Però de qualsevol manera, cada submarc haurà d'estar més enfocat, sempre que estiga configurat correctament.
Llavors, com sabreu si l'EA és útil per a la vostra configuració? Potser la manera més senzilla serà examinar els submarcs just després d'un enfocament automàtic i comparar-los amb els submarcs just abans de l'enfocament automàtic següent. Podeu veure alguna diferència en l'enfocament? Si teniu una configuració on el punt d'enfocament tolera els canvis ambientals entre les execucions, aleshores és possible que l'EA no afija res a les vostres imatges. Tanmateix, si teniu una configuració sensible als canvis ambientals i la freqüència de les execucions és un compromís entre la qualitat i el temps d'obtenció d'imatges, aleshores l'EA hauria de millorar la qualitat dels vostres submarcs.
L'EA actualment admet dues dimensions ambientals: temperatura i altitud (de l'objectiu de la imatge):
Temperatura. Tots els components del sistema d'obtenció d'imatges es veuran afectats pels canvis en la temperatura ambient. El més obvi serà el tub del telescopi. Normalment s'expandix a mesura que la temperatura augmenta i es contrau a mesura que disminuïx. Açò afectarà el punt d'enfocament. Però també es veu afectat el camí òptic que fa la llum de l'objectiu de la imatge arribant a través de l'atmosfera i a través dels components d'obtenció d'imatges del telescopi i, per tant, afectarà el punt d'enfocament.
Cal tindre disponible una font fiable d'informació de temperatura per al mòdul Enfocament per tal d'utilitzar la característica de temperatura de l'EA.
El lloc on es trobe la font de temperatura dependrà, per descomptat, de l'usuari. Tenint en compte que els canvis de temperatura afecten molts components, no és obvi on seria la millor ubicació. Pot ser que es requerisca una mica d'experimentació per a obtindre els millors resultats, però com a guia, la font hauria d'estar a prop del tren d'obtenció d'imatges, però no a prop de qualsevol font de calor d'algun equip. És probable que la coherència de la ubicació siga important.
Altitud. Alguns usuaris han informat que el punt d'enfocament canvia amb l'altitud de l'objectiu. És probable que este efecte siga més xicotet que l'efecte de temperatura i pot ser insignificant per a algunes configuracions.
Per a utilitzar l'EA, primer haureu d'esbrinar si voleu adaptar-vos a la temperatura, l'altitud o ambdues. Si sou nou en açò, es recomana començar per la temperatura i una vegada que estiga funcionant, determineu si la configuració es beneficiarà d'afegir l'altitud.
El primer pas és treballar amb les Marques / °C i/o Marques / °Alt del vostre equip. Per a fer-ho, hi ha una utilitat existent a Ekos per la qual quan s'activa el registre de l'enfocament, a més d'afegir missatges d'enfocament al registre de depuració, cada vegada que es completa una execució d'enfocament automàtic, s'escriu informació a un fitxer de text en un directori anomenat «focuslogs» situat al mateix lloc que el directori de registres de depuració. Els fitxers s'anomenen «autofocus-(datahora).txt». Les dades escrites són: data, hora, posició, temperatura, filtre, HFR i altitud. Estes dades s'hauran d'analitzar fora d'Ekos per a determinar les Marques / °C i, si cal, les Marques / °Alt.
Ací teniu un exemple d'un fitxer «autofocus-(datahora).txt»:
Registre de l'enfocament automàtic
Registre de l'enfocament automàtic
Actualment, Ekos admet una relació lineal senzilla entre la temperatura, o l'altitud i les marques. En el futur, si hi ha demanda, es podrien donar suport a relacions més sofisticades. Una relació lineal oferix la majoria dels beneficis de l'EA i és bastant senzill d'administrar. Les relacions més complexes podrien ser més precises, però comporten una administració més complexa. Cal tindre en compte també que un punt d'enfocament més complex front les relacions de temperatura probablement serà més o menys lineal per a canvis petits en la temperatura.
Una manera d'obtindre un valor per a Marques / °C seria prendre les dades dels fitxers autofocus-(datahora).txt des a partir d'algunes nits d'observació a dins d'un full de càlcul i fer gràfics de la posició d'enfocament segons la temperatura per a cada filtre. Reviseu les dades i elimineu els valors atípics i dibuixeu una línia que s'ajuste millor. Utilitzeu la línia per a obtindre Marques / °C. Si teniu la intenció d'adaptar-vos tant per a l'altitud com per a la temperatura, llavors seria millor utilitzar un conjunt de dades a una altitud similar en calibrar la temperatura. Llavors és possible calcular l'efecte de la temperatura i eliminar-lo de les dades en calcular l'efecte de l'altitud.
Haureu d'assegurar-vos que la vostra posició d'enfocament es pot repetir a la mateixa temperatura i altitud, i que no hi haja cap lliscament de l'enfocador o un rebot sense compensar. A més, quan es calibra és millor evitar fer canvis en el tren òptic de manera que es puga canviar la posició d'enfocament. Si açò és inevitable i si el canvi ha afectat la posició d'enfocament, llavors caldrà ajustar adequadament les dades històriques de l'enfocament perquè es puguen comparar.
Un mètode senzill és començar amb una xicoteta quantitat de dades, diguem d'1 nit i utilitzeu-les per a calcular les Marques / graus C. Executeu-lo amb açò i ajusteu-lo amb el temps a mesura que arreplegueu més dades. Una manera de comprovar el rendiment de l'EA seria utilitzar Anàlisi per a revisar com l'EA ha mogut l'enfocament durant 1 hora. Si tot és correcte, allà on l'EA haja ubicat l'enfocador després d'1 hora coincidirà amb el resultat. On hi haja una discrepància, serà a causa de l'aleatorietat en el resultat de l'enfocament automàtic i la calibració incorrecta en les Marques / °C de l'EA. Si ho feu amb regularitat, adquirireu coneixements sobre el vostre equip i podreu afinar l'EA. A continuació es mostra una captura de pantalla de l'Anàlisi configurada per l'enfocament, on podreu veure com canvia la posició d'enfocament durant la sessió d'obtenció d'imatges:
Anàlisi de l'enfocament
Anàlisi de l'enfocament
Una vegada tingueu les dades, podreu configurar-la en la finestra emergent Configureu el filtre. Després, en Enfocament, activeu l'enfocament adaptatiu a Configuració de l'enfocament. En este punt, quan executeu una seqüència, Ekos comprovarà després de cada submarc si cal adaptar la posició de l'enfocador. Si és així, l'enfocament ho farà i després continuarà la captura amb el submarc següent.
La captura de pantalla a la part superior d'esta secció mostra un exemple. Marques / °C s'establix a 9. S'ha executat l'enfocament automàtic i s'ha resolt a 36580 a 10 C. Després, s'ha executat una seqüència senzilla de 5 submarcs. La temperatura s'ha establit primer a 9 C i després a 8 C. Després de completar cada submarc, Ekos ha realitzat una execució d'enfocament adaptatiu i, quan s'ha produït un canvi de temperatura ha calculat el nombre de marques per a moure l'enfocador. En este exemple, l'enfocador s'ha mogut cap endins 9 marques en 2 ocasions diferents, començant per 36580, abans de passar a 36571 i després a 36562 tal com es mostra en la pestanya Enfocament en el giny Posició actual i en el quadro de missatges.
El concepte de l'enfocament adaptatiu s'ha incorporat a l'eina Construcció dels desplaçaments.

Coeficient de determinació, R²
El coeficient de determinació, o R², es calcula per a donar una mesura de com coincidix la corba ajustada amb els punts de dades. Hi ha més informació disponible ací. Esta és una característica disponible per a l'algorisme d'enfocament lineal d'1 pas. En essència, R² dona un valor entre 0 i 1, amb 1 significa un ajust perfecte on tots els punts de dades es troben en la corba, i 0 significa que no hi ha correlació entre els punts de dades i la corba. L'usuari hauria d'experimentar amb el seu equip per a veure quins valors es poden obtindre, però com a guia, un valor per damunt de 0,9 serà un bon ajust.
Hi ha una opció per a establir un «Límit R²» a Configuració de l'enfocament que es compara amb R² calculat una vegada s'ha completat l'execució de l'enfocament automàtic. Si no s'ha aconseguit el valor límit, es tornarà a executar l'enfocament automàtic.
Establir un límit R² podria ser útil per a l'observació desatesa si l'execució de l'enfocament produïx un resultat roín per un motiu puntual. És evident que si el motiu no és transitori, la reactivació no millorarà res.
Si el límit R² no s'aconseguix i el procés d'enfocament es torna a executar, i de nou no s'aconseguix, llavors l'execució de l'enfocament es marcarà com a correcta per a evitar que el procés es quede encallat tornant a executar l'enfocament automàtic per sempre.
Esta característica es desactiva establint el límit R² a 0.

Solucionador de Levenberg-Marquardt
L'algorisme de Levenberg-Marquardt (LM) s'utilitza per a resoldre problemes de mínims quadrats no lineals. La GNU Science Library proporciona una implementació del solucionador. Estos recursos proporcionen més detalls:
L'algorisme de Levenberg-Marquardt és un solucionador de mínims quadrats no lineals i, per tant, adequat per a moltes equacions diferents. La idea bàsica és ajustar l'equació y = f(x,P) de manera que els valors «y» calculats siguen el més propers possibles als valors «y» dels punts de dades proporcionats, de manera que la corba resultant s'ajuste a les dades el millor que puga. «P» és un conjunt de paràmetres que el solucionador variarà per tal de trobar el millor ajust. El solucionador mesurarà fins a quin punt la corba està lluny en cada punt de dades, quadra el resultat i els afig tots cap amunt. Este és el nombre que s'ha de minimitzar, anomenem-lo «S». El solucionador se subministra amb una suposició inicial per als paràmetres, «P». Calcula «S», fa un ajust a «P» i calcula un «S1» nou. Proporcionat S1 < S llavors ens movem en la direcció correcta. Itera a través del procediment fins a:
la delta en «S» és menor que un límit subministrat (s'ha arribat a la convergència), o
s'ha assolit el nombre màxim d'iteracions, o
el solucionador ha trobat un error.
El solucionador és capaç de resoldre un conjunt de punts de dades sense ponderar o ponderat. En essència, un conjunt no ponderat de dades dona el mateix pes a cada punt de dades quan s'intenta ajustar una corba. Una alternativa és ponderar cada punt de dades amb una mesura que es corresponga amb la precisió de la mesura del punt de dades. En el nostre cas, esta és la variància de l'estrela HFR associada amb el punt de dades. La variància és la desviació estàndard al quadrat.
Actualment, el solucionador s'utilitza per a ajustar una corba parabòlica o hiperbòlica.

Inspector de l'aberració
Inspector de l'aberració
Inspector de l'aberració
L'Inspector de l'aberració és una eina que utilitza l'enfocament automàtic per a analitzar l'enfocament al darrera i la inclinació del sensor en el tren òptic connectat.
Per a executar l'Inspector de l'aberració, premeu el botó Inspector de l'aberració. Per a més detalls, vegeu les Eines de l'enfocament. Per tal que el botó estiga actiu i l'eina funcione, s'han de complir els criteris següents:
L'enfocador haurà de ser un enfocador absolut.
L'algorisme d'enfocament haurà de ser Lineal d'1 pas.
S'haurà d'aplicar una màscara de mosaic.
Caldrà configurar la mida del pas de l'enfocador. Esta serà el nombre de micres que el pla focal es mou per a 1 marca de l'enfocador. Açò es configura al diàleg ZCE. Per a més detalls, vegeu la secció ZCE.
Quan es prema el botó Inspector, s'executarà l'enfocament automàtic, però a més, per a cada punt de dades, es captura informació addicional per a un ús posterior per part de l'Inspector de l'aberració. Una vegada s'haja completat l'enfocament automàtic, es mostrarà el diàleg Inspector de l'aberració.
Per a configurar inicialment l'eina, es recomana fer el següent:
Assenyaleu a una part del cel on l'enfocament automàtic resolga bé. Normalment, açò estaria alt en el cel, lluny de qualsevol obstacle. Seleccioneu un lloc amb moltes estreles com la Via Làctia. La raó per la qual açò és més important per a l'Inspector de l'aberració que per a l'enfocament automàtic, és que l'anàlisi de l'enfocament s'ha de realitzar per a cada tessel·la del mosaic. Per tant, és important que cada tessel·la tinga prou estreles per a realitzar un enfocament automàtic precís.
Executeu l'enfocament automàtic un parell de vegades per a assegurar-vos que es resol correctament i que teniu un bon conjunt d'estreles a cada tessel·la. Tot i que es poden utilitzar la majoria dels paràmetres de l'enfocament, es recomana utilitzar els paràmetres que funcionen millor per a l'enfocament automàtic amb el vostre equip. La raó d'açò és que, per a resoldre cada tessel·la, l'Inspector de l'aberració necessita un bon enfocament i no només el sensor en el seu conjunt.
Cal aplicar una màscara de mosaic. Caldrà una mica d'experimentació per a configurar-ho de manera òptima per al vostre equip. El paràmetre de configuració que cal ajustar és la mida de la tessel·la, la qual és la mida de la tessel·la com un percentatge de l'amplària del sensor. Com més gran siga el percentatge, més gran serà cada tessel·la, , per a un sensor 4:3 utilitzant una mida de tessel·la del 25% significa que cadascuna serà el 8% de l'àrea del sensor. L'ús d'una mida de tessel·la del 10%, significa que cada tessel·la serà l'1% de l'àrea del sensor. Com més gran siga l'àrea, més estreles hi haurà presents i l'algorisme d'enfocament resoldrà millor. No obstant açò, el propòsit de l'Inspector de l'aberració és proporcionar informació sobre les aberracions (enfocament al darrera i inclinació) a través del sensor, de manera que l'ideal seria que la informació per a cada tessel·la fora específica per a una àrea tan xicoteta com siga possible.
El punt més satisfactori per a la mida de la tessel·la serà el més xicotet possible que encara continga prou estreles per a resoldre bé en cada tessel·la.
L'Inspector de l'aberració es pot utilitzar conjuntament amb un dispositiu per a ajustar la inclinació o l'enfocament al darrera. El mètode per a fer-ho és una aproximació iterativa, com per exemple, col·limar un telescopi. Els passos són:
Executeu l'Inspector de l'aberració i obteniu els resultats.
Inspeccioneu-los i assegureu-vos que són bons, , el nombre d'estreles a cada tessel·la és suficient i R² és acceptable per a totes les tessel·les que són rellevants.
Ajusteu la inclinació o l'enfocament al darrera utilitzant el vostre dispositiu, basant-vos en els resultats de l'Inspector de l'aberració.
Torneu a executar l'Inspector de l'aberració. S'obrirà un altre diàleg. Comproveu els resultats com abans. Si la inclinació o l'enfocament al darrera estan millorant, llavors és que l'ajust s'ha fet en el sentit correcte; si no és així, invertiu el sentit i torneu-ho a intentar. Utilitzeu els comentaris de l'ajust anterior per a l'ajust següent.
Repetiu el procés anterior fins que s'assolisca el límit de sensibilitat de l'equip.
Observeu la quantitat d'ajustos, , fins a quin punt girar els cargols, i el sentit, en sentit horari o antihorari, açò pot variar segons l'equip i l'usuari haurà de descobrir-ho mitjançant prova i error. Seguiu sempre les recomanacions del fabricant del dispositiu d'inclinació / enfocament al darrera.
Cada vegada que s'executa l'Inspector de l'aberració, s'obrirà un diàleg nou amb el número d'execució adjunt al títol. D'esta manera es poden realitzar diverses execucions i comparar els resultats. Cal tindre en compte, però, que el diàleg contindrà moltes dades (aproximadament 10 vegades la quantitat d'una execució estàndard d'enfocament automàtic). Els recursos del sistema associats amb açò s'alliberaran quan es tanque el diàleg. Per este motiu, en les màquines amb poca potència, una vegada s'haja utilitzat l'eina, es recomana tancar tots els diàlegs de l'Inspector de l'aberració abans d'obtindre les imatges.
Les seccions següents descriuen les seccions del diàleg de l'Inspector de l'aberració.

Corba V en l'Inspector de l'aberració
Corba V en l'Inspector de l'aberració
Corba V en l'Inspector de l'aberració
En la part superior del diàleg hi ha alguns controls, seguits per la Corba V. Els controls són:
Tessel·les: Hi ha tres opcions disponibles:
Totes: Es mostren les 9 tessel·les.
Centre i cantons exteriors: Es mostra la tessel·la central i les 4 cantons.
Centre i diamant interior: Es mostra la tessel·la central i les 4 del diamant interior.
Etiquetes: La casella de selecció canvia les etiquetes del punt d'enfocament a la Corba V.
ZCE: La casella de selecció canvia si el bigot de la ZCE es mostrarà en la Corba V.
Optimitza els centres de les tessel·les: Si no se selecciona, s'utilitzarà el centre geomètric de la tessel·la. Si se selecciona, el centre de la tessel·la es calcularà com una mitjana de les posicions de les estreles a dins de la tessel·la. Tot i que teòricament és més precís seleccionant esta opció, és probable que tinga un impacte significatiu només si el nombre d'estreles és xicotet.
Tanca: Tanca el diàleg de l'Inspector de l'aberració.
La corba V és similar a la corba V en la pestanya Enfocament principal, excepte que cada tessel·la està representada per la seua pròpia corba. El nombre de corbes ve determinat per la configuració del quadro combinat Tessel·les. L'eix X mostra la posició de l'enfocador i l'eix Y la mesura (, l'HFR) utilitzada per l'enfocament automàtic. Cada corba té el seu propi color i l'identificador de 2 caràcters tal com es mostra a la llegenda.
Passeu el ratolí per damunt d'un mínim de la corba per a veure més informació sobre esta.

Taula en l'Inspector de l'aberració
Taula en l'Inspector de l'aberració
Taula en l'Inspector de l'aberració
La taula mostra informació pertinent per a cada tessel·la seleccionada per l'opció Tessel·les.
Quan es passa el ratolí per damunt de qualsevol de les 2 columnes més a l'esquerra, es mostrarà consell d'eina com a gràfic. El gràfic mostrarà una imatge del sensor escalat fins a les dimensions del sensor. Superposades en el sensor hi haurà les tessel·les seleccionades per l'opció Tessel·les. Les tessel·les s'escalaran adequadament per a la seua configuració. Cada tessel·la estarà etiquetada amb el seu nom, i la tessel·la corresponent a la fila sobre la qual es passa el ratolí es ressaltarà en el color d'esta tessel·la.
Es mostren les columnes següents:
Tessel·la: 1 o 2 caràcters del nom de la tessel·la, , TL = A dalt a l'esquerra, C = Centre,
Descripció: Descripció de la tessel·la, , Superior esquerra, Centre,
Solució: La solució de l'enfocament. Açò coincidirà amb la solució en la corba V.
Delta (marques): Esta és la delta de la solució per a la fila de la taula actual a partir de la solució de la tessel·la central. La delta de la fila del centre serà, per descomptat, zero.
Delta (μm): Esta és la delta (en marques) convertida a micres, utilitzant la mida del pas en micres com s'especifica en la pestanya ZCE de l'enfocament.
Nombre d'estreles: Açò mostra el nombre mínim i màxim d'estreles detectades durant l'execució de l'enfocament automàtic. Normalment, el nombre mínim seria un punt de dades fora de l'enfocament i el nombre màxim seria el punt de dades de l'enfocament.
R²: R al quadrat de l'ajust de la corba per a esta tessel·la. Per a més detalls, vegeu Coeficient de determinació.
Exclou: Casella de selecció per a incloure o excloure esta tessel·la en els càlculs. De manera predeterminada, si s'ha col·locat una tessel·la amb una corba, s'inclourà. Si s'ha col·locat sense una corba, s'exclourà. A més, l'usuari pot decidir que una tessel·la en particular pot contindre dades de mala qualitat, per exemple R² és baix o el nombre d'estreles és baix. En este cas, es pot seleccionar l'exclusió i esta fila quedarà exclosa dels càlculs. Cal tindre en compte que excloent algunes files, és possible que no es realitzen alguns càlculs. Si s'exclou la tessel·la del centre, no es podrà fer cap càlcul.
Cal tindre en compte que, tot i que és possible excloure tessel·les i encara obtindre valors calculats, si les dades són de mala qualitat, es recomana tornar a executar l'Inspector de l'aberració en lloc de persistir amb dades de mala qualitat.
L'aproximació recomanada és comprovar la taula per a obtindre dades de qualitat i, una vegada aconseguit, passar a analitzar els Resultats de l'Inspector de l'aberració.

Resultat de l'Inspector de l'aberració
Resultat de l'Inspector de l'aberració
Resultat de l'Inspector de l'aberració
Els resultats del càlcul es mostren en esta secció, a partir de les dades mostrades en la taula:
Δ de l'enfocament al darrera: Este és el valor de la delta de l'enfocament al darrera. Com més a prop de l'enfocament perfecte, més baixa serà la delta de l'enfocament. Cal tindre en compte que la delta de l'enfocament al darrere dona una pista de fins a on es troba, en termes d'escala i de direcció, però no és la quantitat per la qual es necessita moure el sensor. La relació entre la delta de l'enfocament al darrera i fins on s'ha moure el sensor variarà amb l'equip utilitzat, i l'ha d'elaborar l'usuari.
El camp dona la sensació del moviment de l'enfocament al darrera necessari per a millorar-lo: acosteu el sensor a l'aplanador de camp (telescopi) o bé allunyeu-lo.
Inclinació d'esquerra a dreta: Dona la inclinació d'esquerra a dreta en micres i com un percentatge.
Inclinació de dalt a baix: Dona la inclinació de dalt a baix en micres i com a percentatge.
Inclinació total: La inclinació de la diagonal en micres i com a percentatge.
Com més xicoteta siga la delta de l'enfocament al darrera, més a prop estarà el sensor per a un enfocament al darrera perfecte. Si l'aplanador de camp no l'aplana fins a les vores del sensor, llavors açò serà visible canviant l'opció de les tessel·les entre Centre i cantons exteriors i Centre i diamant interior. Si els resultats de la delta de l'enfocament al darrera són coherents quan es canvia l'opció Tessel·les, açò indicarà que l'aplanador de camp està funcionant als cantons del sensor.
Sempre hi haurà alguna delta de l'enfocament al darrera, almenys a causa del soroll en les dades d'observació. L'important és que quan es troba a l'enfocament, les estreles seran circulars a totes les parts del sensor.
Com més petits siguen els percentatges de la inclinació, més a prop estarà el sensor d'estar pla al pla de la llum des de l'aplanador o telescopi. Igual que amb la delta de l'enfocament al darrera, sempre hi haurà algun soroll en les dades, el qual es presentarà com a inclinació. L'important és que quan estiguen enfocades, la mida de les estreles seran coherents en totes les parts del sensor.
A causa de la naturalea dels càlculs de la delta de l'enfocament al darrera i de la inclinació, l'un afectarà a l'altre, de manera que probablement serà millor intentar ajustar tots dos junts, en increments petits, en lloc d'intentar perfeccionar un de forma aïllada, abans d'ajustar l'altre.

Gràfic en 3D de l'Inspector de l'aberració
Gràfic en 3D de l'Inspector de l'aberració
Gràfic en 3D de l'Inspector de l'aberració
El gràfic en 3D mostra el sensor inclinat segons els Resultats de l'inspector de l'aberració. Per a ajudar a visualitzar la superfície de Petzval (per a més detalls, vegeu Curvatura de camp (Petzval)) de la llum que ix del telescopi i que incidix sobre el sensor, la superfície també es modela. Com més gran siga l'error de l'enfocament al darrera, més corbada estarà la superfície de Petzval.
El gràfic es pot ampliar i girar mitjançant gestos. Per a fer zoom, pessigueu. Per a girar, utilitzeu tocar i moure.
El gràfic disposa d'un mode de simulació que permet ajustar l'enfocament al darrera i la inclinació amb els controls lliscants. L'efecte sobre la inclinació del sensor i la superfície de Petzval es mostra en el gràfic.
Hi ha disponibles les opcions següents per al gràfic:
Selecció: Hi ha disponibles les opcions següents::
Cap: No hi haurà cap selecció possible.
Element: Es podrà seleccionar un punt de dades i es mostraran els valors de les dades.
Segment: Es mostrarà un segment en 2D a través del gràfic en 3D.
Tema: Hi ha disponible diversos temes de color.
Etiquetes: Casella de selecció per a mostrar o ocultar les etiquetes en el gràfic.
Sensor: Casella de selecció per a mostrar o ocultar el sensor.
Fil de Petzval: Casella de selecció per a mostrar o ocultar la superfície de Petzval com un fil gràfic.
Superfície de Petzval: Casella de selecció per a mostrar o ocultar la superfície de Petzval.
Mode simulació: Casella de selecció per a activar o desactivar el mode de simulació. Quan es desselecciona, el gràfic mostrarà el sensor i la superfície de Petzval basant-se en els resultats calculats per l'Inspector de l'aberració. Quan se selecciona, s'activaran els controls lliscants per a l'enfocament al darrera, la inclinació d'esquerra a dreta i la inclinació de dalt a baix, i l'usuari podrà arrossegar-los per a ajustar el gràfic. Passeu el ratolí per damunt de cada control lliscant per a veure els consells d'eina que descriuen el que fa cadascun.
El gràfic en 3D no és essencial per a utilitzar l'inspector de l'aberració. Tota la informació rellevant es mostra en la Taula i en la secció Resultats del diàleg. La seua finalitat és ajudar a l'usuari a entendre'l i a orientar-se amb la informació que proporciona l'eina.