Flux
El flux és la quantitat d'energia que passa a través d'una àrea d'unitat a cada segon.
Els astrònoms utilitzen el flux per a denotar la brillantor aparent d'un cos celeste. La brillantor aparent es definix com la quantitat de llum rebuda des d'una estrela sobre l'atmosfera de la Terra passant a través d'una unitat d'àrea a cada segon. Per tant, la brillantor aparent senzillament és el flux que rebem des d'una estrela.
El flux mesura la taxa del flux de l'energia que passa a través de cada cm2 (o qualsevol unitat d'àrea) de la superfície d'un objecte en cada segon. El flux detectat dependrà de la distància de la font que irradia dita energia. Açò es deu al fet que l'energia ha d'estendre's per un cert volum d'espai abans d'abastar-nos. Assumim que tenim un globus imaginari que conté una estrela. Cada punt en el globus representa una unitat de l'energia emesa des de l'estrela. Inicialment, els punts en una àrea d'un cm2 estan a una proximitat propera l'un a l'altre i el flux (energia emesa per centímetre quadrat per segon) és alt. Després d'una distància «d», el volum i l'àrea superficial del globus augmentarà causant que els punts se separen allunyant-se l'un de l'altre. En conseqüència, el nombre de punts (o energia) continguts en cm2 ha minvat segons la il·lustració en la Figura 1.
Figura 1
El flux és inversament proporcional a la distància a una relació de r2. En conseqüència, si es dobla la distància, rebrem 1/22 o 1/4 part del flux original. Des d'un punt de vista fonamental, el flux és la lluminositat per unitat d'àrea:
a on (4 * π * R2) és l'àrea superficial d'una esfera (o d'un globus!) amb un radi «R». El flux mesurat en Watts/m2/s o segons l'emprat usualment pels astrònoms: Ergs/cm2/s. Per exemple, la lluminositat del Sol és L = 3,90 * 1026 W. És a dir, en un segon el Sol irradia 3,90 * 1026 joules d'energia cap a l'espai. Per tant, el flux que rebem des del Sol i que passa a través d'un centímetre quadrat a una distància d'una UA (1,496 * 1013 cm) és de: